WAHLGREN, DET ÖLÄNDSKA ALVARETS DJURVÄRLD. 87 



senkvartära geologi äro hämtade från Munthe (1902: 2, 3, 

 1904, 1910:2). 



Senglaciala tiden. 



Under den sista nedisningen, den baltiska istiden, var 

 Öland likasom hela Skandinaviska halfön, Danmark (und. 

 västra delen), Finland samt Östersjöns östra och södra kuster 

 höljdt af inlandsisen. 



Under större delen af den senglaciala tiden var Öland 

 i sin helhet täckt af hafvet; först när den sydbaltiska issjön 

 fick hafsförbindelse västerut öfver norra Vätterntrakten, höjde 

 sig ön öfver det då uppkommande Yoldiahaf vets yta. Under 

 det denna höjning pågick, eller måhända till hufvudsaklig del 

 under en föregående landsänkning, utformades framför allt 

 det södra alvarområdet till sin nutida gestaltning, i det att 

 vågsvallet sönderref, ursköljde och bortförde det mer eller 

 mindre fullständiga moräntäcke, som där sannolikt förut 

 fanns, hvarigenom hällytorna blottades och endast de gröfre 

 blocken blefvo kvarliggande. 



Redan medan klimatet ännu var fullt arktiskt, togs södra 

 Öland i besittning af en växtvärld. Hemmendorff har nederst 

 i Lunda mosse, belägen i ett moränområde på alvaret i Kast- 

 lösa socken, påträffat sand- och lerlager, innehållande talrika 

 blad af Salix polaris samt, sparsammare, Dryas ociopeiala. 

 Äf ven i Mossberga mosse i Högsrums socken har samme förf. 

 i ett bottenlager af lera eller fin sand träffat blad af såväl 

 Dryas som Salix polaris samt därofvan, i nedersta delen af 

 en kalkgyttja, blad af Salix reticidata. 



Dessa fynd, synnerhgast det förstnämnda från det södra 

 alvarets utkant, vittna otvetydigt om, att alvaret på denna 

 tid hade karaktär af en arktisk tundra. Om denna alvar- 

 tundras djurvärld lämna de hittills gjorda fynden ingen upp- 

 lysning. Men från undersökningar från Gottland veta vi, 

 att bl. a. molluskerna Limncea peregra, L. palustris och L. 

 truncatula därstädes lefde tillsammans med Salix polaris och 

 Dryas octopetala. Likaledes är Bithynia tentaculata därstädes 

 träffad i senglacial tid. Säkerligen lefde äfven dessa mollusker 

 i alvartundrans smärre vattensamlingar, medan åtminstone 

 Pupilla muscorum representerade landmolluskerna. 



Till alvartundrans djurvärld hörde säkert också renen 



