88 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 11. N:0 1. 



och sannolikt äfven haren samt af fåglar åtminstone ljung- 

 piparen, större strandpiparen och härrsnäp^Mn, möjligen äfven 

 ängspiplärkaji och stenskvättan. 



Hur alvarets lägre djurvärld under denna tid gestaltat 

 sig, är ju svårt att säga, men antagligen funnos här väl redan 

 nu dipterer sådana som Dolichopus plumipes, Syrphus ribesii, 

 Limnophora sororcula och ChortojyJiila cinerella och koleopterer 

 som Calatlius melanocephalvs, Quedius boops, Lathrobium fulvi- 

 penne och Byrrhus pilula. Åtskilliga andra arter af olika 

 klasser och ordningar torde nog redan vid denna tid lefvat 

 på alvaret, men i det stora hela torde dock af alvarets nu- 

 tida fauna blott ett ringa fåtal kunna räkna sina anor från 

 den arktiska tiden. 



Någon upplysning om invandringsvägen lämna oss icke 

 alvarets fåtaliga arktiska arter. Men då den arktiska floran 

 äfven fanns på Kalmar läns fastland, och då området för 

 denna arktiska flora synes ha obrutet sträckt sig åt sydväst 

 genom Skåne och Danmark (jfr t. ex. Andersson och Birger, 

 1912, fig. 20), finnes ingen zoogeografisk anledning att tänka 

 på någon annan invandringsväg än denna sydvästliga. Också 

 låg Öland under den senglaciala tidens sista skede »ej obe- 

 tydligt högre än nu» (Munthe, 1902), hvarför en landför- 

 bindelse med svenska fastlandet sannolikt förefanns. Tager 

 man emellertid, som sig bör, hänsyn äfven till florans »glacial- 

 växter», bland hvilka befinna sig sådana som Carea; o6fw.sa/a, 

 Oxytropis campestris och] Potentilla jruticosai kan det väl 

 ifrågasättas, om icke biogeografiska skäl tala för en infarts- 

 väg äfven från söder eller sydost. 



Ancylustidens äldre skede. 



Den alltjämt fortgående landhöjningen afspärrade slut- 

 ligen Östersjön från dess förbindelse med Västerhaf vet; Yoldia- 

 hafvet öfvergår i Ancylussjön. Samtidigt stiger temperaturen 

 och tillåter till att börja med björk, asp och sälg invandra 

 till Ölands moränområden. Ofvanpå de Dryas- och Salix 

 7?o/an5-förande sand- och lerlagren har Hemmendorff i de 

 förut nämnda mossarna träffat en kalkgyttja, i hvars understa 

 del växtlämningarna utgöras af Salix reticulata, S» caprea, 

 Betula odorata och Populns tremula, af hvilka den först- 



