WAHLGREN, DET ÖLÄNDSKA ALVARETS DJURVÄRLD. 95 



rat, kan anses utom allt tvifvel. Att en landförbindelse äfven 

 i söder direkt med Mellaneuropa samtidigt funnits, är i fråga 

 om Gottland, såsom Munthe framhållit, ytterst sannolikt, 

 och åtskilliga växt- som djurgeografiska förhållanden tala rätt 

 starkt för, att äfven Oland vid samma tid stått i direkt för- 

 bindelse med Tyskland. 



Att klimatet under denna tid varit torrt och varmt med 

 en sommartemperatur högre än den nuvarande, därom äro 

 meningarna icke delade. »Den boreala perioden utmärkte 

 sig för ringa nederbörd och för ett klimat minst lika varmt 

 som i nutiden» (Sernander, 1908, sid. 206). »During the 

 latter part of the Ancylus age, when the temperature rose 

 to about its maximum, . . . the assumptions for a dry E. 

 Swedish climate still continued» (G. Andersson, 1909, sid. 

 68). »There is . . . no possibility of denying that a con- 

 siderably higher temperature than the present day one existed 

 in Sweden already during the latter pari of the Ancylus age» 

 (G. Andersson, 1910: 2, s. 288). Munthe uppskattar Gott- 

 lands julitemperatur till 17 a 18° (i nutiden 16°). 



»Ungefär till denna tid, d. v. s. senare delen af furutiden 

 eller möjligen till början af ektiden, torde man sannolikt 

 böra förlägga invandringen af den stora artgrupp med syd- 

 ostlig utbredning, hvilken bildar hufvudkontingenten af de 

 'sällsynta växter', som sedan länge gjort särskildt Gotland 

 och Öland till ett Eldorado för herbariesamlande botanister» 

 (G. Andersson, 1896, sid. 39; jfr äfven samme förf. 1909, 

 sid. 68). I det föregående har jag framställt den förmodan, 

 att en del af dessa s. k. stäppväxter likasom en del af de 

 xeroterma insekterna invandrat redan under ancylustidens 

 första skede, då de baltiska öarnas egentliga furutid redan 

 rådde. Till ancylustidens senare, varmare skede måste dock 

 förläggas invandringen af de mera värmekräfvande och köld- 

 ömma flor- och faunelementen; bland de senare framför allt 

 de orientaliska fjärilarna, såsom Lyccena hylas, Selidosema 

 plumaria, Apodia bifractella, Coleophora ochrea och Tischeria 

 angusticolella samt de mera sydliga centralasiatiska formerna, 

 t. ex. Tapinoma erraticum och Sphingonotus cceridans, grodan 

 Råna agilis o. a. 



Från samma tid datera sig också eken och så godt som 

 hela ekfloran, den rika löfängsflora, som på Ölands morän- 

 leror fått en så yppig utbildning. Och med denna flora 



