96 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 11. N:0 1. 



följde också alvarets mängd af djurarter, hvilkas nordgräns 

 ligger vid den tempererade regionens öfre gräns eller där 

 nedom; af de utdöda djuren tillhör uroxen senast denna tid. 

 Att denna invandring till största delen gått öfver Skåne 

 — Småland är väl säkert, men att den äfven gått direkt från 

 Mellaneuropa till Öland (likasom till Gottland) är högst san- 

 nolikt. Därför talar starkt mängden af sydliga alvararter, 

 som saknas i Danmark, trots detta land i hedar och klitter 

 har de yppersta xerotermiska biosynoecier. Detsamma gäller 

 om alvarets växtvärld; icke blott dess stäppväxter, utan 

 äfven ett flertal af dess ek växter, t. ex. Asperula tinctoria, 

 Bnmella grandiflora, Sedum album, Thlaspi perfoliatum och 

 Viola pratensis samt de som »bokväxter» betraktade Carex 

 tomentosa och Glohidaria vidgaris saknas i Skåne och Danmark 

 eller (Asperida, Brunella) uppträda blott sporadiskt i sist- 

 nämnda land (Areschoug). För en invandring direkt från 

 kontinenten talar också den mängd af insekter i de öländska 

 löf skogs- och strandbiosynoeciernas fauna, hvilka saknas i 

 Skåne och ofta äfven i Danmark (jfr Mjöberg, 1912). 



Litorinatidens mellersta skede — nutiden. 



I och med litorinatidens inbrott börjar en positiv strand- 

 förskjutning, som vid tidehvarfvets midt, när litorinahafvets 

 transgression når sitt maximum, återigen sätter Ölands norra 

 del ungefär ned till trakten af Alböke samt den återstående 

 delens kustremsor under vatten till nära nog samma höjd 

 som under ancylustidens midt. Härmed äro invandringens 

 landbryggor definitivt brutna och en invasion i större skala 

 af växter eller djur är omöjliggjord, om man frånser den 

 tvifvelsutan ej obetydliga import af arter, som alltjämt sker 

 med mänskliga transportmedel. Att denna kulturella import 

 mycket tidigt — måhända redan under ancylustiden, säkert 

 under den första litorinatiden — anknutit sig till den mera 

 spontana invandringen, göres sannolikt af fynd i öländska 

 mossar af benredskap från ett tidigt epipaleolitiskt civilisa- 

 tionsskede (Åberg). Denna kulturella införsel af arter torde 

 emellertid, som förut antydts, haft föga direkt betydelse för 

 alvarfaunan. 



Däremot fortgick och fortgår säkerligen alltjämt en re- 

 krytering af alvarfaunan från löf skogssamhällena och de senare 

 uppkommande »kulturstäpperna», hvartill under litorina- 



