WAHLGREN, DET ÖLÄNDSKA ALVARETS DJURVÄRLD. 97 



hafvets maximiutbredning, likasom tidigare under ancylus- 

 sjöns, sannolikt tillkom ett utbyte af arter mellan de när- 

 liggande strändernas och alvarets biosynoecier. 



Under litorinatidens mellersta skede fortfor den höga 

 temperaturen; enligt någras mening steg den till och med 

 ytterligare. Viktigare är måhända, att ancylustidens konti- 

 nentala klimat så småningom i och med landsänkningen för- 

 ändrades till ett klimat af mera insulär typ med större 

 fuktighet. Gunnar Andersson anslår nederbördsmängden 

 i södra Sverige vid Litorinahafvets maximum till omkring 

 1,000 mm. 



Man kunde möjligen tycka, att denna höga fuktighet 

 borde verkat förödande på alvarets xerofila växt- och djur- 

 värld. Otänkbart är ju icke, att så i viss mån varit fallet, 

 och att dess nuvarande xerofiler i fauna och flora blott ut- 

 göra ett naturligt urval, som kunnat öfverlefva de våta tider- 

 na. Någon anledning att förlägga deras invandring till en 

 senare tid, t. ex. till en eventuellt torrvarm subboreal tid, 

 föreligger enligt min mening icke. Alvarets xeroterma natur 

 är i första hand betingad af edafiska faktorer, det är dess 

 varma och torra mark och dess topografi, som spela hufvud- 

 rollen, medan luftfuktigheten först kommer i andra rummet. 

 Och alvarets edafiska natur har icke i senkvartär tid af allt 

 att döma kunnat undergå några väsentliga förändringar, det 

 har — åtminstone hufvuddelen af södra alvaret — aldrig 

 varit indraget i skogens utvecklingskedja, och dess af vind 

 och sol snabbt torkande mark har aldrig i afsevärd mån 

 kunnat vara försumpad. 



Huru mycket en orts edafiska karaktär eller lokala be- 

 lägenhet kan betyda i jämförelse med landets allmänna neder- 

 bördsmängd, kan man förstå däraf, att alvarets nuvarande 

 xeroterma insekter, hvilkas utbredning är närmare känd, och 

 största delen af dess »stäppväxter» också förekomma inom 

 områden, hvilkas nederbördssiffra öfverstiger litorinatidens 

 förmodade 1,000 mm. Själfva den BRiQUET'ska termen »xero- 

 term» härstammar ju för öfrigt från Schweiz, hvars neder- 

 börd i genomsnitt når öfver 1,000 mm., men som det oaktadt 

 är så rikt på edafoida xerotermiska lokaliteter. 



Ett talande skäl för att alvarets xerotermer icke in- 

 vandrat i subboreal tid utan redan före litorinasänkningen, 

 synes mig vara, att dess mest utpräglade stäppväxter icke 



Arkiv för zoologi. Band 11. N:o 1. 7 



