46 8 



Reinke, J: Algenflora der wcstl. Ostsee deutschen Antheils, 6ter Bericht der Korn, zur wis. Unters, der 



deutsch. Meere in Kiel. Berlin 1889. 

 Rosenvinge, L. Koi.derup: Grönlands Havalger. Med. om Grönland III, 1893. 

 Roth, A. G.: Catalecta botanica I-lll. Leipzig 1797—1806. 



Schmitz, F.: Die Gattung Microthamnion J. Ag. Ber. d. deut. bot. Gesellschaft. 1893, XI, Heft. 4. 

 SvEDF.Lius, N. : Studier öl'ver Östersjons hafsalgflora. Ak. Afh. Uppsala 19Ü1. 

 Wyatt, M. : Algse Danmonienses. Torquay sine anno. 



B. Bemærkninger om Ceramium-Slægtens morphologisk-vegetative og 



Fruktifikations-Forhold af særlig Interesse for den specielle Beskrivelse af de 



enkelte Arter samt en kort Oversigt over Ceramium-Slægtens Udbredelse 



i de danske Farvande. (Almindelig Del.) 



Jeg har forsøgt, om man ikke kunde anvende Antallet af Axeceller i hvert 

 Grenstykke som Kendemærke for de enkelte Arter. 



Noget konstant Antal gives naturligvis ikke for hver enkelt Art, men derimod 

 et Middeltal, som vel i og for sig karakteriserer Arten, men som dog i de aller- 

 færreste Tilfælde lader sig praktisk anvende, eftersom det viser sig, at de fleste 

 Arter paa det nærmeste har samme Middeltal. Naar den ene Art f. Eks. har Middel- 

 tallet 7 og den anden 9, ligger der praktisk set en altfor stor Fare ved at anvende 

 disse Tal. Jeg har derfor i min Fremstilling ikke i nogen særlig Grad lagt Vægt 

 paa denne Side af Sagen. 



Axecellerne optræde under 2 Former, en med parallele Sider og en med 

 Sider, der opefter nærme sig hinanden. Disse to Slags kunne findes hos samme 

 Art og fremkomme rimeligvis som Følge af forskellige ydre Kaar [og da saaledes, 

 at de koniske Celler rimeligvis er almindelige paa Lokaliteter, hvor Arten er udsat 

 for stærkt Træk]. Den koniske Form er forøvrigt ikke tilstede fra 'Begyndelsen af. 



Da Barken spiller saa stor en Rolle for Karakteristiken af de enkelte Arter, 

 er det nødvendigt her at dvæle lidt mere udførligt ved den. Jeg lader dog her 

 alle ikke danske Arter ude af Betragtning. [Om Barkens almindeligere Forhold se 

 Arbejder af Cramer (1857), Agardh (1894), Oltmanns (1904—05) samt Kylin (1907), 

 i hvilke Hovedpunkterne af det, som her skildres, er omtalte.] 



J. G. Agardh er den første, som skarpt har gjort opmærksom paa det, som 

 her meddeles om Barkens Væxt, og anvendt Barken i Systematikens Tjeneste. 



I nogle Tilfælde er Evnen til at vokse hos Barkcellerne i Bælternes Rand 

 omtrent lige stærk og vi faa da, eftersom Væksten tidligt standser eller fortsættes 

 i længere Tid, henholdsvis skarpt begrænsede Bælter med lige Rand og mindre 

 skarpt begrænsede med Randceller, der vokser op og ned. Hel Symmetri i Forhold 

 til Skillevæggene mellem Axecellerne forekommer dog sjældent, da den ene Del 



