9 . 47 



(eilten den nedre eller den ovre) nf Bællet regnet fra disse Vægge altid vil være en 

 Del fremfor den anden. 



I andre Tilfælde er den øvre og nedre Rand ulige begavede med Evne til at 

 vokse, og vi faa da efter Omstændighederne Bælter, der enten vokse op- eller ned- 

 efter eller dog stærkere i den ene Retning end i den anden. Bælter, som have 

 Randvækst, ville i de allerlleste Tilfælde, hurtigere eller langsommere, naa hinanden 

 og derved give Anledning til en sammenhængende Bark. Mellem denne og de skarpt 

 begrænsede Bælter gives der en Mængde Overgangsstadier, alt efter som Bælterne 

 ere naaede langt eller kort mod hinanden, og efter den Maade, livorpaa Bælterne 

 vokse. Den Maade, hvorpaa dette nu sker hos de delvis barkklædte Arter, er 

 karakteristisk for Arten; det vil vise sig, at der gør sig en bestemt Type gældende 

 for Væksten. Saaledes er f. Ex. Cer. fruticulosnin i Særdeleshed karakteriseret ved 

 den stærke opadløbende Tendens, som dens Bælter udvise, medens paa den anden 

 Side en Art som Cer. Rosenvingii udmærker sig ved Bælter, der næsten ligeligt 

 vokser i hægge Retninger. En Art Cer. circinnatum, som vi forøvrigt ikke have 

 i vore Farvande, har atter Bælter, som fortrinsvis vokser nedad. I de Tilfælde, 

 hvor vi have ulige Vækst, for de danske Arters Vedkommende i Særdeleshed opad- 

 gaaende, finde vi aldrig en eller anden Grad udelukkende tilstede. Den ulige Vækst 

 gør sig efter Alderen højst forskelligt gældende; den kulminerer sædvanligt et 

 Stykke fra Spidsen og taber sig efterhaanden nedefter. Saaledes finde vi aldrig 

 udelukkende Bælter med skarpt begrænset nedre Rand; kun en Zone paa Individet 

 udviser saadanne; længere nede vokser Bælterne ogsaa fra den nedre Rand, omend 

 stadig i mindre Grad end den øvre o. s. fr. Barkens Mægtighed, dens Tykkelse, er 

 tiltagende med Alderen — og dette gælder alle Tilfælde, baade dem, hvor der kun er 

 frie Bælter og dem, hvor der er delvis eller helt sammenhængende Bark fra Basis 

 mod Spidsen. Hos de meget stærkt barkklædte Former er dog denne her frem- 

 hævede Forskel mellem øvre og nedre Dele ikke saa fremtrædende, som hvor 

 Barken er svag. Førend jeg dvæler nærmere ved den helt sammenhængende Bark, 

 skal jeg kort omtale en særlig Form for Bæltedannelse, som af og til viser sig hos 

 de ellers helt barkklædte Former. Vi finde i saadanne Tilfælde Barken afbrudt af 

 klare Partier, sædvanlig smalle, uden at Barkrandene ud for disse i nogen særlig 

 Grad vokse mod hinanden. Jeg tyder dette ikke som et Stadium mellem helt fri 

 Bæltedannelse og sammenhængende Bark, men som snarere fremkaldt ved en sen 

 Længdestrækning af Axecellerne. 



Den sammenhængende Bark, som er fremgaaet af Bælter, der paa en eller 

 anden Maade ere voksede mod hverandre, udviser sædvanlig en ret stor Modsætning 

 mellem den Del af Barken, der findes ud for eller i Nærheden af Axeccllernes 

 Skillevægge: Diaphragmedelen og den, der findes ud for selve Axecellen, et 

 lille Stykke fra Skillevæggen at regne, Axecelledelen. Her er Barken altid 

 tyndere, mere storcellet end i Diaphragmedelen. Tangentiale Delinger, hvorved 

 Barken vinder i Tykkelse, forekomme her først paa et sent Tidspunkt, medens 

 saadanne tidligt begynde i den egentlige Bæltedel, Diaphragmedelen. Paa Grund 



1). K. 1) Videii'.k. Selsk. Slii'., 7. lia-kl,.-, natiirviilfiisli. nj! ninllu-in. Afil. V. 2. 7 



