11 49 



Saaledes er f. Eks. Cer. arborescens karnUlcriscrct ved et meget stort Antal sekiiiuiære 

 Grene, Cer. sirictuni derimod ved en meget ringe Udvikling af disse. 



Haar findes meget udbredt. Disse Organer dannes af. Barkens yderste Celler 

 derved, at en slørre Barkcelle afgrænser en mindre, som skyder en Forlængelse ud. 

 Haarene ere farveløse, lange og smalle, faa Mikromillimeter brede, med tydeligt 

 protoplasmatisk Indhold. 



Haardannelsen er stærkest om Foraaret og om Sommeren, men ingenlunde, 

 hvad man kunde vente, særlig almindelig hos hidivider paa lavt Vand. Tva>rl- 

 imod, i en Dybde paa over 10 Meter kunne vi endnu finde rigelig Haardannelse, 

 ja endog paa 20 Meters Dybde er Haar endnu ikke ganske sjældne. Hvilke ydre 

 Faktorer, der er de egentlig bestemmende for Haarenes Fremkomst, skal jeg ikke 

 indlade mig paa at gruble over. Lyset spiller formodentlig en vis Rolle, men 

 andre Faktorer ere vistnok lige saa vigtige. 



Haardannelsen giver ikke gode Artsmærker. 



Hos visse Arter: Cer. tenuissiiniim, delvis Cer. nibriiin og Cer. arborescens, har 

 jeg fundet særegne, nyre- eller hjærleformede, indholdsrige, lysbrydende, farve- 

 løse Barkceller (Fig. III) i de yderste eller næstyderste Lag af Barken. Indholdet af 

 disse Celler farves svagt gult ved Chiorzinkjod; Osmiumsyre giver ingen Reaktion; 

 derimod faar man en rød Farve frem ved Millon's Reagens. Da de almindelige 

 Barkceller ikke farves nær saa meget, indeholder disse Celler altsaa særligt store 

 Mængder af Æggehvidestoffer. Betydningen af disse Celler er mig ubekendt. 



I Litteraturen er vistnok lignende Dannelser kun beskrevne for Turnerella og 

 Criioria arctica's^ Vedkommende. Antithamnion's „Blasenzellen" er vistnok noget 

 andet". 



Farven er ret forskellig hos de forskellige Arter. Nogen sikker Vejledning til 

 Artsbestemmelse giver Farverne dog ikke, i Særdeleshed da de kunne paavirkes af 

 Sollyset, bleges. Lyse Farver, stærk Afblegning, finde vi s;edvanlig hos Overflade- 

 individer; mørkere Farver er karakteristisk for Bundformer, Skyggeindivider. Alle 

 de Individer, der forekomme i Aarets mørkeste Tid, er dog, hvad enten de findes paa 

 lavt eller dybt Vand, meget mørkt farvede, i torret Tilstand sorte eller næsten sorte. 



Hvor enkelt end Cerani/um-Arterne ere byggede, saa frembyder de dog fra 

 Art til Art saa mange morphologiske Forskelligheder, at disse, hvor vi have med 

 typiske Individer at gøre, ofte alene er tilstrækkelige for det øvede Øje ved Bestem- 

 melsen. Disse Forskelligheder kommer frem i Grenvinklernes større eller mindre 

 Udspærrethed, i Internodiernes Længde, i den mere eller mindre tydelige Dikotomi 

 o. s. fr. Særlig karakteristisk er ofte Udviklingen af Hovedstammer, Grenendernes 

 Forhold, om de ere indkrummede eller rette. 



Udviklingen ai' Cijstokarpier har jeg ikke forfulgt (smlgn. her Janczewski, 1876). 

 De anlægges vel altid lateralt, men blive ofte med Væksten mere eller mindre 



' L. Kolderup Ro.senvinge: Grønlands Havalger. Medd. om Granland. Bd. III, pag. 784 og 81Ö. 

 - Nestler: Die Blasenzellen von Antithaninion plumula. Wiss. Meeresnnters. 1898. N. F., ,3. Abt.: 

 Helgoland. 



7* 



