Storrelscn s\"nes at kiinnc være omtrent den samme hos begge arter, idet tlet storste exemplar af m. giganteum 

 var C) mm. langt, medens Graft' angiver de storste exempiarer af m. gigas som ; mm. lange. 



l"ar\en er hos M. giganteum brunlig rodviolet (nærmer sig madder-brown), morkere paa midten, lysere og mer gul- 

 agtig ud mod kropsranden (lig. 3). 



At denne tarve, ligesom den cfterfolgende arts, skulde være kommen kunstigt fra verten (Antedon celtica), der har 

 en lio-nende far\'e, antager jeg mindre sansynlig, da spiritusen, h\'nri rrinoiderne l;ia, \-ar uf.arvet og syntes ikke at have oplost 

 noget farvestof. 



Med hensyn til sin indre bygning adskiller vor art sig fra jM. gigas for det forste ved at ha\'e et bet_\-delig mer ud- 

 \-ikh't svæMgror. Jeg har saaledes maalt længden af svælgrorets muskellnilbus paa horisontalsnit at to (jnitr. lige store exem- 

 piarer, et af M. gig.anteum og et af M. gigas. Det f<irste var 4 mm. langt og muskelbulbusens længde o,y mm. Det sidste 

 4,25 mm. men med en mu^kelbulbus af ikke mer end C^^i mm.s længde, altsaa forholdsvis ikke fuldt 7:t af det førstes. En 

 forskjel viser sig ogs;ia paa tversnit, idet muskelbullnisen paa M. giganteum er tykkere. 



En anden forskjel mellem de 2 arter viser sig' i fodkjertlernes bygning. Hos M. giganteum er der foruden 

 tien egentlig hagekjertelmasse, hvori hagerne (hoved-, stotte- og bi-hager) ligger, paa indsidcn af denne en mæ-gtig gren med 

 kjcrtelagtigt væv, der strækker sig indover mod dyrets centrum (tab. II, tig. i. hk, tig. 10. h. k). I midten af denne masse 

 er sammenhængende store aalme vacuoler, der staar i forbindelse med det runi, hvori hovedhagen er beliggende, og paa 

 denne maade altsaa communicerer med overfladen. (Se herom senere under den specielle beskrivelse af disse organer). 



Lignende gren med kjertelvæv kan knapt spores hos M. gigas, der tindes blot antydning dertil, som neppe lægges 

 merke til, naar man ikke specielt har sin opmerksomhed henvendt derpaa. 



Hageorganerne synes ogsaa i det hele tåget at have en svagere uilvikling hos M. gigas end hos M. giganteum. 



Fra mavens tarmdel udgaar hos M. giganteum ligesom hos M. gigas, blot to tarmgrene, en, der forgrener 

 sig til den forreste halvpart af kroppen og en, der forgrener sig til den bagerste halvpart. I)isse to grene udgaar tæt ved hin- 

 andcn lige bag den ringfold, der adskiller den egentlige mave fra tarmdelen (se herom under beskrivelsen af maven). 



Vert: Antedon celtica Marenzeller (Sladen)') funden paa Xorske Nordha\-sexped\tion, stat. 343. (X:urheden af 

 Spitz'jergen). 



Der fandtes forholds\-is meget faa exempiarer (ialt 4) paa den mængde af denne crinoider, der \'ar bragt hjem med 

 expeditionen. 



Disse sad altid paa skiven i nærheden af mundaabningen. Arten horer altsaa til de mer fastsiddende myzostomer. 



KomplimentaM'e hanner foretindes, jeg fandt en, siddentle under bugen paa et af de storste exempiarer. Dette 

 er dog vel en mer usædvanlig stilling; sans)nlig sidder hannerne her som hos de ovrige arter, h\'or jeg har tiindet dem, 

 paa hermaphroditens ryg. Denne hans længde var mellem Vs og 'A af hermaphroditen. 



Hannen \'iste omtrentlig den samme In^gning som hermaphroditerne selvfølgelig med undtagelse af kjonsorganerne. 



Nervesystemet s\'ntes maaske noget mer udviklet 1 forhold til størrelsen. 



Myzostoma Graf f i, n. sp. 



Tab. I, fig. I, 2. 



Denne art, som jeg har opkaldt efter Prot'. L. \'. Graft', vor storste autoritet p.ia myzostomernes telt, er, disting\-eret 

 ved sin udtungede rand, og ved cirrernes anordning en paa hver tunge. 



Det er især heri, den adskiller sig fra M. marginatum, Ciraft',-) som den forovrigt i meget synes at ligne. Far\-en 

 er ligesom foregaaende arts brunlig rodviolet (madder-brown). 



De største exempiarer var optil 4,5 mm. i længtle. Kroppen nittidels t}'k, af en runti torm, med en h\';ulvet ryg- 

 flade og en gjennemsigtig tyml rand, der som nævnt er utlskaaret i 20 lige tunger, og paa spidsen at hver tunge sidder en 

 cirre (af cirrer altsaa ogsaa 20). Cirrernes længde kan variere bet)-delig, cftersom tie er mer eller mindre intrukne. De storste 

 maalte 0,19—0,22 nmi. regnet fra roden paa enden af tungerne. Regnes tungernc med, da bliver afstanden altsaa fra cirrernes 

 spidse til bunden at indbugtningerne mellem tungerne optil 0,40 mm. Kygfladen er ot'te furet (sandsynligvis en virk- 

 ning af spiritus) og besat med vorter mer og mintlre t_\'delige. Man k,in paa spiritusexemplarerne almindelig paa rygfladen se 

 forhøininger efter hageapparaterne, samt rj-gge gaaende t'ra disse til maven, hvis t'orni ligeletles kan skjelnes \'ed de ford}'bnin- 

 ger, der er dannet paa hver sitlc, muligens frembragt \-ed skrumpning i spiritus (tab. I, fig. i). 



Parapodierne sidtler nærmere til rantlen entl til mitlten af bugflatlen (altsaa ikke som Graft' .•ingiver tor M. margi- 



') Se Jierom: P. H. C.trpenter. Note on tlie European comatulae. Zool. Anz. II. D. IV 18S1, p. 520. Endvitlere; lir. E. v. Marenzeller. Die 

 Cotrlenter.iteu, Echinodermen uiul Wiirmer iler k. k. t lester.-Ung. Xordpul Expedition. Denkschv: der Matli. Xaturw. Classe der 1;. Al<ad. der Wissensch. 

 Wien 1877. Duncan & Sladen; A. Memoir on the Echimodermat.t of tite Arctic sea to [he West of (jteenland, London iSSl. 



-) Challenger-Myzostomerne 1. c. p. 37. 



