23 



Fodganglierne. 



Om disse ortjanfi-s egentlig.' natur har jeg været i stor t\i\l. Enkelte ting i deres bygning (f, ex. hos M. grafli se 

 senere) faiidt jeg at tale for en kjertelagtig natur, andre for en neurologisk natur. Tilsidst er jeg imidlertitl i)leven staaende 

 ved den siilste opfatning, og beskri\'er dem altsaa her sammen med nervesystemet. Det m.ia ila lilive fremtidige undersogcl- 

 sers sag endelig at afgjare deres egentlige betydning. 



Hos W. giganten m er der \'e(_l roden af h\'er fod to saadanne, der ligger i-n ].)aa h\'er side af ehitinhagerne paa dy- 

 rets ventralside (tab. II. hg. lo fg., lig. 2 fg.). Som ovenfor beskrevet staar disse ganglier ved nerver i forbindelse med bugstrengen. 



Hos M. giganteum har jeg ikke med sikkerhed kunnet findc mer end en saailan nerve gaaende til hvert ganglion. 

 Uenne nerve træder ind i ganglionet paa midten af dennes indre, mod ehitinhagerne vendende flade og fordeler saa sine 

 fibriller til alle sider mellem gangl iecellerne. Disse er tilstede i et ganske betydelig antal, idet de selv ikke er meget 

 store (optil 0,017 mm. brede og 0,037 mm- lange med kjerner, 0,01 mm. lange), og ganglierne har et betydelig omfang. Cellerne 

 synes almindelig at være bipolare eller maaske multipolare, idet de sædvanlig paa snit viser en langstrakt eller kantet fonn, 

 jeg har dog aldrig kunnet iagttage mer end en virkelig større udlober. Disse udloliere er alle saavidt jeg har kunnet forståa, ret- 

 tede mod foden (tab. \'I, fig. i), ud i h\ilken der træder en voluminøs filirillebundt, dannet af disse celleudlobere. I-"ibrille- 

 Ijundten gaar gjennem hele fodens Længde til dens \-derste spids, hvor tibrillerne ender i det cylinderepilhel, der bekheder 

 den chitinhagen omgivende aabning. Hvorledes fibrillerne ender i disse celler, har jeg ikke med noiagtighed kunnet se. 



Tab. VI. fig. 2 sees fibnllebundtens ende stærkere forstørret, d. er aabningen, hvori chitinhagen har været Ijeliggende, 

 (snittet er truftet lidt paa skråa), og c. er cylinderepithelet. m. m. er de aabningen omgivende ringmuskler, hvoraf de ovre 

 sees at have gjort en indsnoring paa sel\"e tibriUebundten. Rundt denne sees beliggende talrige ganglieceller n. c, ne.', h\'oraf 

 enkelte (n. c.) ligger lige under fodens ectoderm og sj-nes undertiden her formelig at danne smaa ganglier (se fig. 9 ne, ne.'). 

 Fig. 2, a sees et underlig kolbeformet organ, med en lang udlober, og i randen af hvilket flere kjerner; det er muligens no- 

 get lignende til de i fodganglierne hos M. graffi forekommende organer (fig. 3 X, herom senere). Mellem dette or- 

 gan (a.) og nervecellerne (n. c.) under ektodermet sees fra fibrillebundten at afgaa en sidegren (b.), der s}-nes at optage udløberen 

 fra ne. ; denne gren har jeg ikke kunnet rigtig forfølge til dens ende, muligens ender ogsaa den i det paa denne side af aab- 

 ningen liggende epithcl. Fra fibrillebundten tror jeg paa enkelte snit at have sect mindre grene gaa til ectodermet. 



Som ovenfor beskrevet (tab. II, fig. 10) ligger der et saadant ganglion paa hver side af ehitinhagerne. Hegge 

 disse ganglier sender altsaa en stor fibrilbundt ud i foden til dennes ende paa hver side af den gang, i Inilken hage med 

 stottehage ligger. 



Hvad er nu disse gangliers og deres til fodderne gaaende fibriUebundters f^-siologiske betydning.' 



Det forekommer mig sansj-nligt, at den ialfald hovedsagelig er sensiti\-; thi de i epithelet endende fibriller kan 

 knapt ha\-e nogen anden betydning, saafremt ganglierne virkelig er nerveganglier, og at foddernes ender er folsomme, kunde 

 jo allerede a priori synes rimeligt. 



Hos M. gigas er disse ved foden liggende gangliers bygning temmnlig lig, hwid som hos AI. giganteum er beskre- 

 vet, de bestaar af mange smaa celler og er beliggende et paa hver side af ehitinhagerne. 



Ligesaa hos M. carpenteri og M. glabrum. Hos den sidste er cellerne noget større, ganglierne er tlesuden be- 

 liggende mer paa ydre side af foden, og ehitinhagerne steder her næsten sammen. 



Hos M. cirriferum er ganglierne kun lidet udviklede, ligger mer udc i foden og indeholder kun taa celler. 



Fodganglierne hos M. graffi har derimotl en fra M. giganteums fuldstændig forskjellig bygning. De to \-ed hver 

 fod beliggende ganglier, der hos M. giganteum \ar fuldstændig adskilte, er her sammensmeltede (tab. \'I, fig. 4 & 5':, ikke 

 adskilte ved den hos M. giganteum saa betydelige gren af hagekjertelmassen (tab. II, fig. 10, h. k.), som er lidet udviklet hos de 

 øvrige arter. Var gangliecellerne forholdsvis smaa og mange hos M. giganteum, saa er de faa, men desto større hos M. graffi. 

 Gangliernes hovedmasse udgjores her af nogle faa, almindelig 6 — 7, veritable kjæmpeceller. der kan ha\-e en iliameter af optil 

 0,090 mm. (tab. VI, fig. 3, 4, 5 & 11). Foruden disse celler findes der enkelte mindre. is;er i gangliernes nedre ende Ix-lig- 

 gende ganglieceller, som dog synes at spille en langt beskednere rolle (tab. \'I. fig. 3, n, c.', fig. 10, n. c). 



De store kjæmpeceller synes ialfald ofte at være multipolare, dog er det meget vanskeligt at faa sikker rede paa 

 di'iii og deres udlobere. Paa et snit har jeg ikke iagttaget mere end 2 udlobere fra en celle, men ved at sammenligne flere 

 efter hnianden følgende snit er jeg tilljøielig til at tro, at cellerne regelmæssig h;ir endnu Iler. LVlløberne udgaar h\-ppig fra 

 den ende af cellerne, der vender mod gangliets midte, hvorimod de konvergerer, medens cellernes kjerner ligger paa den ydre 

 side (se horisontalsnittet fig. 4, tab. M). Enkelte af de nærmest foden liggende celler har jeg endog seet have kjernen paa 

 undre side og sende udloberne opad mod gangliets midte. For de fleste cellers vedkommende udgaar dog udlolierne fra den 

 mod foden vendende ende, iiU'dens kjernerne regelmæssig er beliggende i den o\re ende p;ia \'dre side. Xogen torskjellig 

 struktur i udloberne har jeg ikke kunnet opdage, de har alle en ioinefaldende tibrilla-r struktur, ligesom eelleprotoplasmaet selv, 



