25 



Inert ganglions og som n-gclniæssig har flere udlolx-re, nirllcm hvilke jeg ikke har kunnet skjelne nogen histologisk forskjel, 

 ("elleprotoplasmaet har en udpræget fibrillær struktm-. Mbrillcrne sees paa snit ofte tVa rcllernes ydcrgrænse at tnenge 

 ind mod protoplasmaets multe, hvor fibrillernes netværk er t;ettest, og hvor fibrilleme blir inlmiesl blandet. 



Cellernes kjerner har alnnndelig en oval form (c. 0,(142 mm. langi, meil et rundt t-ller aflangt kjernclegeme, 

 hvori sees en eller flere klarere vakuoler samt ofte st.erkt farvede korn. I kjernen har jeg almindelig kunnet iagttage et 

 ehromatinost netva^rk. Kjernerne er altid beliggende i cellernes ene ende, almindelig modsat tien hvorfra udloberne udgaar. 



Udloberne. bra protojilasmaets forskjellige partier, saavel midtre som ydre dele, konvergerer fibriller med udlo- 

 berne for at gaa o\-er i disse, der har en skarp og distinkt librilhei' struktur. Saalangt jeg har kunnet forfølge udloberni-, har de 

 smalnet af tlet er dog \'istnok ikke umulig, at de oploser sig i »fibriller«, der gaar over i nervelibriller».' Herom mer senere. 



I gangliernes nedre, foden na-rmest liggendi' del forekomnu'r fierre eller lli're mmdre ner\'eceller af forskjellig stør- 

 relse og som det synes altid unipolare med udloberen vendt ud mod foden (tab. \1, fig. 3). Fig. 10 (tab. \'I) er et horison- 

 talsnit gjennem en ganglieknudes nedre del, hvor saadanne smaa unipolare celler n. c, sees Ijeliggende mellem de storre cel- 

 lers overskaarne nedre dele (a.). 



Fra M. graffis fodganglier gaar der 2 fibrillestammer ud i foden, en paa h\'er side af chitinhagen; de gaar til fodens 

 yderste ende og staar paa veien i forbindelse med faa tilstødende nerveceller. 



I disse fibrillestammer, just som de forlader gangliet, ligger nogle merkelige organer. Der er et i hver fil)rille- 

 stamme. altsaa to i hvert ganglion. De træder paa tversnit strax i oinene ved sit homogene, som oftest stærkt sammen- 

 skrumpne indhold og sine skarpe konturer (tab. \'I, fig. 3, x.). De har en kolbeform, der Ijt-tydelig minder om en unipular nerve- 

 celles, med en lang elistinkt udiolier, der kan forfølges saavel paa horisontal- som t\ersnit lige til fodens ende (tali. \7, fig. 3, 

 8, II, xu., tab. \'ir, flg. 8, 9, 10). De er omgivne af en flcrdolilielt skede, bestaaende af flere udenom hinanden liggende 

 koncentriske lag, der paa saavel karmin- som hæmatox)-lin-, men især paa osmiumbehandlede snit er skarpt markerede. og 

 hvoraf det yderste især er stærkt far\'et med en skarp }dre kontur (tab. \'I. fig. 3, 6, 7, 12. tab. \'II, fig. i — 7 . Indenfor 

 skeden kan man som oftest iagttage et ligeledes koncentrisk lagdannet, maaske fibrillært lag, der kan have en bet\-delig t)-k- 

 kelse og som fortsættes ud i udloberen (tab. VI, fig. 12, tab. \'II, fig. i ). I dette lag forekommer ofte indbugtninger mod 

 organets indre (tab. VII, fig. l, b., fig. 2, A. & B., f). Man kan da se de koncentriske linjer tåge del i denne indi)ugtning 

 flere lag indigjennem. Dette lamellære udseende kan forklares som fremkommet kunstig ved indholdets i beg)'ndelsen lagvise 

 koagulering, især da det optræder noget uregelmæssig og paa enkelte snit næsten fors\'inder eller er ialfald meget tyndt. Dog 

 forekommer det mig at være vel difterentieret og med sin fibrillære struktur vel forskjelligt fra det indenfor liggende indhold. 



Dette er saa temmelig hoinogent eller ialfald yderlig fint granulerct og kan paa snit fremb\-de de forskjelligste for- 

 mer, idet det tydeligvis ved reagensernes paavirkning er lobet sammen og skrumpet ind til de omgivende væggc, især i or- 

 ganets ovre ende itab. \'I, fig. 6, 7 & 12 samt tab. \'II, fig. i — 7). \\'d at lietr.igte de forskjellige snit faar man Linegtelig 

 indtr\icket af en flydende masse, der pludselig er størknet og løbet sammen. Noget spor til struktur forekommer alminilelig 

 ikke, dog har jeg paa enkelte snit fundet en striering, ofte staaende i forbindelse med det \'dre l.igs indbugtning og gaaende 

 tvers over lumenet, i hvilket indholdet ligger (tab. MI, fig. 2, A. & B.). 



Udlobert-n har paa t\-ersnit, hvor den er triifiet paa langs, et fibrilkert udseende. Den kan let skjelnes fradeden 

 omgivende nervefibriller; paa pikrokarminsnit er den klarere og mer h\-alin end disse, ligesaa farvet med rose-bengale, medens 

 den paa hæmatoxylinsnit (og boraxkarmin-pikrinsyresnit) er stærkere farvet end disse, altid med en meget skarp )-dre kontur. 



Den dannes, saavidt jeg ved undersøgelse med homogene imersioner (Zeiss '/is) 'I'l'' kunnet erlare, ligesom hovetl- 

 organet af en ydre lagdannet skede, der er en fortsa^ttelse af dettes, og i h\is indre Inilhed ligger det samme koaguleredi- ind- 

 hold som netop beskrevet. Dette forhold vil kunne sees talx \'II, llg. 1, men \il dog bedst kunne undersoges paa horisontal- 

 snit (især farvede med boraxkarmin og pikrinsyre), hvor man kan furfolge udloberne, der i)lir trufne paa tvers ned igjennem 

 hele foden. Man vil her tN'delig kunne se skeden, indenfor hvilket det af pikrinsyre stærkt farvede indhold regelmæssig ligger 

 sammenlobet i den ene side, medens skedens ovrige hulhed danner et aabent rum t.ib. \'I, fig. 8, xu.\ 



(jm hvorledes disse udiobere ender, har jeg desværre paa ingen af de forf;erdigede snitserier kunnet komme til sik- 

 kerhed. Tab. VII, fig. 9, xu. er tegning af et (hæmatox}-lin) snit, hvor den ser ud til at ende i en traktformig udviiining i 

 fodens ektoderm; noget lignende forekommer det mig at have seet paa flere snit, der dog altid har \-a>ret far\ede med 

 hæmatoxylin, hvor\'ed skeden og indholdet ikke er saa let at adskille; jeg har saaledes ikke kunnet afgjore, om skedeliulheden 

 fortsættes lige til enden og aabner sig udåd, eller om den er lukla-t. Jeg har vistnok paa horisontalsnitserier kunnet forfølge 

 udloberen næ.sten lige til ektodermet, og indtil der har de havt den samme bygning; her har jeg imidlertid ikke kunnet for- 

 følge dem videre. 



Nogen kjerne, der med sikkerhed kan siges at tilhore dette kulbeformede organ, har jeg ikke fundet. \'istnok har 

 jeg ofte iagttaget tæt tilliggende kjerner; disse har dog almindelig \æret beliggende udeiifor skeden \ed kolbens ovre ende, 



4 



