35 



del til den modsatte sides længdckommissurmasse. — 3) En del celler sender sine udlobere direkte ud i perifere nerver ud- 

 springende paa samme side som de selv, samt en del sender dem til samme sides hengdekommissurmassc. — 4) Plnhver 

 perifer ncrvestamme modtager sine nervecylindere dels: dirt'kte fra ganglieceller, beliggende saavel paa modsat side 

 (h\ilket er den storste del) som paa samme side som nerwstammens udspring, dels: indirekte fra længdek ommissu- 

 rernes masse saavel paa samme side som paa modsat side (hvilket dog er det mindste) af deres udspring. — 5) Længde- 

 kommissurerne er sammensat af 2 hestanddele: a) Længdecy linden" der forenede til bestemte bundter gjennemlobcr hele 

 kommissurernes hengde og hNoraf ialfald nogle gjennem sva'lgkommissurerne staar i forbindelse med hjernen. Deres betyd- 

 ning er muligens at befordre forbindelsen mellem centralnervesystemets forskjellige dele, b) det fine, overalt i længdekom- 

 missurerne forekommende, f i br i Ilen et (Leydigs egentlige punktsubstans med det »spongiøse væv«) der er en masse dannet 

 af fine om hinanden snoede fibnller, der dels er fine sidegrene kommende fra de storre c)'lindere (nervcrnes udløbere, de perifere 

 nervecylindere, længdecylinderne, den intermediære nerve) dels grene af nerveudlobere, der oploser sig i dette net. — 6) En- 

 hver ner\estanime modtager c_\iindere staaende i forbindelse med begge disse bestanddele, saavel længdecylindere som fibrille- 

 net. — 7) Fra nervecylinderne afgaar mindre uparre sidegrene til længdekommissurmassen, hvilket bedst kan sees paa den 

 intermediære nerves cylindere, der tid til anden udsendcr uparre saadanne til længdekommissurernes masse; jeg har ogsaa 

 distinkt kunnet iagttage lignende paa de fra cellerne direkte til nerverne gaaende uillobere. 



Om iiervesy.stoinets ndvikling^ 



hos myzostomerne kjender vi desværre kun lidet eller intet. 15eard har vistnok beskrevnet et i praeorallappen sig udviklende 

 :darvenervesystem \ som han kalder det, og som efter hans beskrivelse atter skulde forsvinde, medens der paa bugsiden udvikles et 

 njt for tien voksne myzostom bestemt bugnerves\'stem. Efter den ovenfor givne beskrivelse af det voksne cUts nervesystem, 

 kan der knapt herske tvivl om, at denne Beards angivelse maa være feilagtig. Han har ikkc^ kunnet finde nogen svælgring og 

 lader derfor atter jlarvenervesj-stemet • forsvinde. Al sansynlighed taler dog nu, da svælgringens existens er godtgjort, for at 

 det i praeorallappen, (Scheitelplatte) sig udviklende nervesystem er anlægget til hjerne og svælgring (samt vel ogsaa svælg- 

 rorsnerves}-stem), og at denne ved to sidenerver, svælgkommissurer, forbinder sig med den senere paa bugsiden sig udvik- 

 lende bugstreng. Xer\'es}-stemets udvikling bliver saaledes analog med, h\'ad \i kjender hos anneliderne. 



Abiioriiiitet og* nreg°el]iiæ»i>»»ig^he(l i iierve.systeniet!^ byg;uiiig 



har jeg oftere kunnet iagttage. Især har saadanne tihælde været paafaldende hos AI. graffi (tildels ogsaa hos AI. gigas) hvor 

 jeg meget h>'ppig har fundet exeniplarer. hvor liugstrengen har en rent forsvindende liden ud\ikling, medens nervesystemet 

 forovrigt synes noksaa normalt. Tal). II, fig. 7 fremstiller tversnit af et saadant exemplar, hvor b. s. er den overskaarne bug- 

 streng. Som det vil sees, har denne en fladtrykt bred form og er i virkeligheden saa liden at den lettelig unddrager sig en 

 ikke meget opmerksom iagttager. Paa figuren er den vel stor; men naar man sammenligner denne med fig. 15 b. s. (tab. II), 

 der omtrent er i samme forstørrelse, vil forskjellen alligevel være paafaldende. Der er i disse dvergagtige bugstrenge kun li- 

 det at skjelne af struktur, kjerner kan vistnok iagttages i midten, men de er meget smaa. Paa siderne kan man se antj-dning 

 til de 2 fibrillære længdestammer. Alt er dog saa dvergagtigt, at det endog med de stærkeste forstørrelser (hom. im '/ir) er 

 meget vanskelig at adskille noget t\'delig. Jeg har saavel paa tversnit som horisontalsnit undersøgt saadanne dvergabnormi- 

 teter, men har forgjæves søgt at komme paa spor efter deres egentlige natur og aarsag. Som sedvanlig sker i lignende til- 

 fælde kunde det vistnok erklæres for at være et stærkt bevis for dyrenes degeneration. Jeg finder dog at den slags forkla- 

 ringsgrunde kun lidet forklarer. Sikkert er, at individer med saadan abnormitet i nerves\-stemet svaies at have sine vegetative 

 organer mer udviklede og da især maven, som kan opfylde hele kroppens midtparti, medens det ventrale bindevævsparti, 

 hvori bugstrengen ligger, kun er ringe udviklet (se fig. 7). 



Ass}'metri i nerves}'stemets udvikling kan hos de forskjellige arter hyppig spores. Især er dette tilfælde med svælg- 

 ringens og hjernens bvgning, idet disse dele med sine cellegrupper kan være paafaldende mer udviklede paa den ene side end 

 paa den anden. Saadant vil let kunne iagttages ved gjennemgaaen .if snitserier. 



Myzostomernes nervesystem sammenlignet med andre dyregruppers. 



Xaar vi uiuler et betragter resultaterne af de ovenfor refererede undersogelser over nerves}'stemet hos myzostomerne 

 og sammenligner det med de nærmest beslæg^ede dyregruppers, da ma;i vi sige, at det i hele sin bygning tyder hen paa en 

 ikke saa ringe udvikling. og at myzostomerne staar p.ia et foriioldsvis hoit trin i dyrera-kken. Specielt er det bugstrengen, 

 der i det hele er mest udviklet, idet ilen gjennemgaaende er forhoklsvis iietvtlelig og iiar en egen. vel utiviklet skede. 



