perifere nervestammer lulstraaler, hvis antal i sine hovedtræk kan bringes i overenssteninielse med myzostomernes. Svælg- 

 ringens og hjernens bygning er iinidlertitl mindre hg m}'zostomerne. 



Linuilus's nervesystemM med sin i forreste ende sammnunti'.engte i^iigstreng, In'ori tah'ige tverkonimissurer og 

 racha>rt iidstraalende neaer til de ; par K-mmer minder ikke saa luh-l om m\'zostomerne, dog har den korte tykke svælgring 

 med de mange iidstraalende nerver liden Hglied. 



Pentastomerne. Af alle hidtil bekjentlte nervesj-stemer synes pentastomerncs at være det, der helt igjennem viser 

 dvu storste (nrn-nsstemnielse meil myzostomernes. Allerede ved sin ydre form viser pentastomernt's nerves}-stem en paafal- 

 (.lenile lighed. Desværre er det ikke iioirre ble\'en imdersogt siden iSdj, da Leuckart i sit lorovrigt merkelige arbeide over 

 pentastomernes bygning og udvikling-) giver en iidmerket Ijeskrivelse deraf, men som selvfolgelig i)aa grund af tidens ufiild- 

 stændige undersogelsesmetoder lader meget tilbage at onske med hens\'n til den finere bygning. Betragter vi iinitUertid 

 Leuckarts tegninger, saa vil allerede bugstrengens sammentrængte korthed lede tanken hen paa m}'zostomerne. Efter Leuekarts 

 beskrivelse og tegning (tab. I\', fig. 12) bestaar den som almindelig af libnlher substans (punktsubstans) og ganglieceller. »I 

 h\'er af bugstrengens (eller, som han kakler den, dobbeltganglionets) sidehalvdele ligger et langsgaaenile ovalt legeme, der paa 

 indre side er glat og lige, men paa sin \-dre side har mange udbugtninger, der s}'nes at staa i et vist forhold til de afgaaende 

 nerver.« Naar nu Leuckart hertil lægger, at disse legemer er forbundne ved tverforbindelser og at saavel disse som legemerne 

 selv bestaar af fibre (Fasern), hvis hovedretning i tie sidste er fra for til agter, medens de i de torstnævnte er tvergaaende, da 

 kan man ikke længe være i t\i\i om. at tlette er de fibrillære længdekommissurer med deres tverkonimissurer just svarende 

 til forholdet hos myzostomerne. Leuckart nævner i sin beskrivelse 6 — 8 tverkonimissurer, men paa hans tegning staar l.ilot 5. 

 Udfnigtningerne paa udsidcn er selvfolgelig de til nerverne gaaende fibrillebundter, som han ikke har kunnet adskille mellem 

 gangliecellerne. Bugganglionets eller bugstrengens dorsale side udgjores, efter Leuckart, af et kontinuerligt lag af ganglieceller, 

 hviket altsaa ogsaa synes at stemme med myzostomerne; tlii kontinuerligt er det \el ligesaalidt hos pentastomerne som hos disse. 



Med hens\'n til svælgringen siger Leuckart, at den er ganske glat uden ganglionære fortykninger. I^r imidlertid 

 hjernen i sin bygning lig m\'zostomernes og gangliecellerne saa lost sammenhængende med svælgkommissuren, da er det kun 

 liden sans}-nlighed for, at Leuckart med sine undersogelsesmetoder har kunnet iagttage dem. Maii t'rindre blot, at L. v. Graff 

 hos myzostomerne med betydelig flere hjælpemidler til sin raadighed fieskrex- en ligneiule svælgring, som foro\Tigt heller ikke 

 var rigtig. Jeg vil saaledes sige, at der er en mulighed, ja endog sans^'nlighed for, at pentastomerne har en svælgring og 

 hjerner lig myzostomernes. 



Ser vi nu paa de til pharynx gaaende iste par nerver, da skal disse, allerede efter Mehlis's lieskrivelse,'') forene sig 

 til en stamme og danne -einen zvveiten lockern vonlern Ring um die Speiserohre ;. Denne ring har imidlertid ikke Leuckart 

 kunnet finde, ligesom han heller ikke har kunnet tinde i forbindelse med disse nerver staaende ganglieceller, skjont han vist- 

 nok i oesophagus har fundet celler, der kunde forklares som saadanne, og han betænker sig ikke paa, som han siger, ; at be- 

 tragte disse nerver som analoge med de hos arthropoderne almindelig kaldte sympathiske nerver. Mehlis's angivelse af en 

 ring forekommer mig imitllertid hoist paafaldende, og 1 Lietragtning af denne forskers o\-rige for sin tid saa fremragende iagt- 

 tagelser finder jeg, at man trods Leuckart ikke kan benegte sansynligheden for denne rings tilstedeværelse; ilen vil altsaa 

 blive et analogon for ikke at sige hoiiiologon til mj'zostomernes tentakelnervenng. De to nerver blir analoge med de fra 

 hjernen til tentakelringen gaaende nerver, deres udspring fra svædgkommissurens rod kan forklares som hidledet ved dennes 

 korthed hos pentastomerne. At næ-vnes fortjener ogsaa, at Blanchard') og \'an Be ne den''') angi\er en upar jiharyngealnerve, 

 der skulde udspringe fra svælgkommissurens ( 'tverkommissurens'^) midte, altsaa paa svælgets overside, hvilken imidlertid heller 

 ikke Leuckart har iagttaget. Det kan dog vel være muligt, at ogsaa denne existerer og staar i forbindelse med den 

 mulige ring. 



De fra bugstrengen afgaaende perifere nerver viser ogsaa en vis o\-erensstemmelse. Det andet par (altsaa forste 

 par efter de ovenfor nævnte nerver) betegner Leuckart som ; specilischc Sinnesnerven^ , og de viser i sit forloli en vis 

 overensstemmelse med det forste fra m_\'zostomeines bugstreng afgaaende nervepar. De to derpaa folgcnde ner\-epar forgre- 

 ner sig snart i flere strenge, der taber sig dels mellem cephalothorax's men især hageapparaternes muskler. Den forste af 

 disse faar sine nerver fra den forreste den anden fra den bagerste af de omtalte nerwstammer. Disse nerver med hageappa- 

 rater minder betydelig om myzostomernes 5 store nervestammer, der paa lignende maade forgrener sig til hageapparaternes 

 og de omkringliggende deles muskler. De derpaa folgende 4 par perifere nerver, hvoraf en dog er meget liden, synes at 

 have et noget lignende forlob som de ovenfor nævnte, til cephalothorax's muskler og skillevægge gaaende, selvfølgelig kan de ikke 

 forsyne nogen hageapparater med nerver. De tre storste af disse i forbindelse med de 2 ovenfor næ-viite par, betragter jeg 



') M. Edwards: Recherches sur I'.inatomic des liinuli;s. fAnn. se. nat. V. serie, t. XVII, 1S72 — 73.) 

 -) R. Leuckart; Bau und Entvvicklungsgeschichte der Pentastomen. Leipzig & Heidelberg i860. 

 '') Melilis ("f 1832^, se om hans aldrig udkomne arbeide Leuckart 1. c. p. 4. 

 "*) lilanchard: R^gne anim. Edit. illustrée. Zoophytes. 

 ^) van IJeneden : Mém. de 1'acad. de Brux. 1849. 



