48 



er oi let at afgjorc. Det sidste kunde \istnok s)'ik-s mig saiis_\'nlio-, ligesom al de i virkelighetlen liar en syni]:)aUiisk- Lietj'd- 

 ning, dog dotte niaa for mw.ostomernes ligesaavol som lor annelidornes vodkomnientle ondnu va-re et aaht-nt spørgs- 

 maal, iagttagolseme stra'kker iMidnn ikke til tor at kunni' aigjore det saakaldte stonialo-gastriske nervesystems botyilning. 

 Forudon disse celler har jeg under nervesystemets l)eskri\-else n;e\-nt nervegreni', der i hegyndelsi'n af ma\en s_\'nes at staa i 

 forbindelse med epithelel. 



Maveepitliel et uilgjorcs at" et fl i m m erejii t he 1 medl cyhndereeller at" tbrskjellig hoide (.)g form hos de forskjel- 

 lige arter og i ma\ens 1'orskjellige ilele. ("yhndercellernes hoidi' i ma\en angiwr (irafl" at v;ere min<lre (0,(^15 — 0,017 nim.) 

 end svselgrorsepithek'ts. Dette forhold linder jeg imidlertitl at være hoist forskjellig og i almindelighed er det omvendte tor- 

 holdet. Graff har imidlertid ligesom de ovrige f"ort"attere ikke iagttaget de under svælgrorsepithelet liggende muskellag (se 

 oventor) og saa sansynligvis maalt det hele som eylinderreller, medens han muligens har maalt mavens cylinderceller, hvor disse var 

 lave, og ikke iagttaget, at de kan variere betydelig i hoide. Der kan ikke opstilles nogen almindelig regel om. h\-or mavens 

 cylinderepithel er holest, saaledes som Beard har villet gjore, idet han siger (1. c. p. 550): son the dorsal side of the stomach 

 it is not so high as and more scjuare than on the ventral. Med hens_\'n til sin hoide er cellerne i dette epithel j-derst vari- 

 able i begge ma\'ens afsnit, snart er de hoiere paa dorsalsiden snart paa \-entralsiden, man kan endog tæt ved siden af hin- 

 anden lintle baade lange og korte celler, det ser nærmest uil, som om cellerne kumle have selvstændige, amoboide bcvægelser. 



Hos M. giganteum kan cellerne i det forreste parti eller den egentlige mave have en hoide af 0,022 — 0,05 mm. 

 (medens de paa andre steder, især længere bag, kan være blot 0,017 — 0,025 iTiirt. paa ventral- som paa dorsalsiden). 



Hos M. graffi kan epithelet i mavens første afdeling være optil 0,043 nim., medens det i 2den afdeling kan være 

 optil 0,034 mm. Nogen gjennemgaaende l"(jrskiel paa dorsalside og ventralside i saa henseende existerer ikke; i den forste 

 del synes dorsalsidens epithel at være det dominerende, medens i den anden del eller tarmdelen er det yderst vekslende. 

 Ingen regel kan opstilles herom, saaledes som Beard har villet gjore. 



Hos M. carpenter! er det ligesaa. I første afsnit kan epithelets hoide paa dorsalsiden \-æ-re optil 0,043 'mn- 

 medens ventralsidens er gjennemgaaende betydelig mindre, ligesaa i forreste parti af tarmdelen. C\-llerne synes ogsaa her 

 g;iennemgaaende at kunne være noget storre paa dorsalsiden, dernæst har almindelig cellerne paa ventralsiden et noget andet 

 udseende, idet de er klarere, liredere og med runde kjerner, medens dorsalsidens celler er smalere med aflange kjerner og ind- 

 holdet her er mer granuleret og tarves altid stærkt ditust af carmin. Holden er fra 0,017 — 0,034 nim. 



Hos M. cirrifcrum kan epithelet i mavens forste afdeling eller den egentlige mave have en hoide af optil 0,034 

 mm. ja endog til 0,05 mm. og er ens paa dorsal som \'entral side, cellerne er gjennemgaaende yderst vekslende i hoide, 

 ligesom det samme er tilfælde i 2den afdeling eller tarmdelen. Her kan enkelte celler være optil 0,020 mm. hoie ja endog 

 lige til 0,034 mm. 



Med hensyn paa kje rn ernes form da er denne almindelig rund, dog kan de ogsaa som f. ex. 1 mavens forreste 

 parti hos M. giganteum (tab. Mil, fig. 14) være aflange. Deres størrelse er forholdsvis temmelig ens, i', ex. hos M. gigan- 

 teum gjennemgaaende omkring 0.005 ™'''''- Kjernerne er, som Graff siger, almindelig beliggende ved grunden af cellerne, og 

 almindelig i samme hoide hos de forskjellige celler, dog kan dette ogaaa variere, idet de f. ex. i mavens forreste parti (ab 

 mindelig hos M. giganteum') ligger næsten midt i cellerne, og ligger da i noget t'orskjellig hoide, idet cellerne er saa hoie, 

 smale og saa tæt sammenliggende, at der ikke vilde bli\'e plads nok til dem i samme niveau. Epithelet kan saaledes med 

 sine fliminerhaar og altsaa kjerner i ulige hoide siges at minde om epithelet i actiniernes siphonogl}-ph. Nogen ophobning af 

 brune korn i enkelte af maveepithelcellerne saaledes som af Semper og Grati' angivet har jeg paa mine præparater ikke 

 kunnet iagttage, dog, da jeg ikke har ;instillet specielle undersøgelser i denne retning, kan jeg intet med sikkerhed sige herom. 



Hvad der imidlertid især forekommer mig af interesse ved maveepithelet, er dettes forsj-ning med flimmerhaar. 

 Merkelig nok har ingen tidligere forfatter beskrevet saadanne flimmerhaar. Der kan imidlertid ikke være tvivl om deres til- 

 stedeværelse, dertil kan jeg paa mine snitserier altfor regelmæssig iagttage dem. \'istnok maa det indrommes, at disse meget 

 hyppig er aflaldne, saa det kan se ud, som epithelet i virkeligheden manglede llimmerhaar paa disse steder; ved noiagtigere 

 undersogelse finder man dog levninger derat", og paa andre steder vil man til gjengjæld kunne finde dem saa tydelig, at al 

 tvivl maa vige. Forklaringen til deres fuldstændige forsvinden paa enkelte steder antager jeg nærmest maa soges som en 

 virkning af maves}-ren ved en mindre god konservation, flimmerhanrene er nemlig altid bedre konserverede i ma\'ens forste 

 afsnit entl i det bagre. 



Maven omgives lige udenom epithelet af en tynd cuticulaartet bindevævsmembran, i hvilken, saavidt jeg har kunnet 

 finde, ingen kjerner i almindelighed ialfald er beliggende. Den er ganske tynd og fremviser som cuticula almindelig stærk 

 farvning af karmin, osmiuiTis}-re og hæmatoxylin etc. Den er t\-deligvis dannet af det udenom liggeiule bindevæv. Dette ud- 

 gjøres af et temmelig dift"erentieret, lagtlannet, librillært bindevæ\', h\-ori aflange binde\-ævskjerner; det er dog ikke skarpt ad- 

 skilt fra det udenom liggende bindevæv, men gaar sukcessivt o\'er i dette. Det maa \-ære dette bindevæv, Grafl" mener, naar 

 han siger: lUmhuUt wird der Magen in seinem ganzen Verlaufe von einer, zalreiche langliche Kerne fiihrenden bindegevvebigen 

 Membran, welche sich von hier aus auf das Rectum uiul die Darmaste fortsetzt. Den underliggende, ovenfor omtalte, cuticulære 



