260 8 



kjende er i Begyndelsen en stadig aftagende Interesse for det chemiske Studium; 

 senere omtrent fra Midten af det 18de Aarhundrede gjordes nogle Forsøg paa at 

 hæve det chemiske Studium; men disse var saa lidt frugtbringende, at omtrent 20 

 Aar før Aarhundredets Slutning, da det chemiske Studium tog et saa stort Opsving 

 i andre Lande, var der ikke engang ved Universitetet nogen Docent, som ansaa sig 

 forpligtet til at imodekoinme Ønsket om chemiske Forelæsninger for Læger og Pharma- 

 ceuter" K Stod det saa ringe til med det almindelige kemiske Studium her i Dan- 

 mark, som Sch&rling i ovenanførte Udtalelser viser, kan man vel tænke sig, at der 

 ikke er meget at vente med Hensyn til kemiske Jordbundsundersogelser. Udover 

 nogle Undersøgelser med Skedevand eller Eddike af „Jordmarv" eller Mergel blev 

 der til over Midten af det 18de Aarhundrede saa godt som slet ikke foretaget Jord- 

 bundsundersogelser ad kemisk Vej, selv om, som EIrich Pontoppidan fremhæver^, 

 den i første Halvdel af Aarhundredet virkende „Kongelige Mineral-Inspecteur", senere 

 Byskriver i København Andreas Birk havde indlagt sig F^ortjeneste ved rundt om i 

 Landet at indsamle „atlskillige Farve-Arter, Leer-Arter og deslige". Pontoppi- 

 dans Fortegnelse indeholder Beskrivelse af mange af de mærkeligste danske Jord- 

 arter og hans „Den danske Atlas" vil altid blive ved at være en Hovedkilde til 

 Studiet af Danmarks Geologi og Jordbundslære i det 18de Aarhundrede, men kun 

 faa egentlig kemiske Oplysninger om de forefundne Jordarter findes optegnet. Nogle 

 af de vigtigste er følgende : 



„Blaae Oker. Terra venero-martialis eller participerende baade i Jern og 



Kaaber, findes ved den Bonde-Bye Skullelov i Jægerspris Amt. Paa Fuer- 



land haver Monsr. Thaarup fundet en blaae Leer, som i Luften forbedres, saa 



at den i Farve ligner den heste Schmallz-Blaae. Samme Art findes ved Tide- 



mandsholm i Vendsyssel" 'K 



At Pontoppidan sigter til Vivianit er utvivlsomt; denne Jordart forekommer 



som bekendt i mange sumpige Lavninger i Danmark*. Frisk opgravet har Stoffet 



en hvidgraa Farve og jordagtig Beskaffenhed, men ved at henligge i Luften ilter det 



sig og forandrer Karakter. Det falder hen til Pulver, og Farven bliver smuk mat- 



blaa eller smalteblaa, som Pontoppidan siger. Man kunde vel nok være tilbøjelig 



til at antage, at Angivelsen om at „Kaaber participerer" i den „Blaa Oker"s kemiske 



Sammensætning mere skyldtes Stoffets blaa Farve end en kemisk Paavisning af 



Kobber, som man niaatte antage var vanskeligt for Datidens Kemikere, naar det 



drejede sig om saa smaa Kobbermængder ved Siden af saa store Mængder Jern ; 



men Pontoppidan har dog Ret i sin Angivelse. Med Nutidens langt bedre analytiske 



Midler kan nemlig paavises Kobber overalt i Myremalm og i Vivianit, og som det 



vil fremgaa af nedenanforte, var det ogsaa muligt for Kemikerne paa Pontoppidans 



' E. A. ScHARLiNG i anførte Værk S 44. 



^ Ebich Pontoppidan: „Den danske Atlas". Tomus I. Kbhvn., 1763. S. 452 o. flg. 

 ä Sm. Std. S. 462. 



* K. Rordam: „De geologiske Forhold i det nordøstlige Sjælland". Danmarks geol. Unders. 1ste R. 

 No. 1. Kbhvn., 1893. S. 86 o. ng. 



