11 263 



„Af Sod li t /.er- Sa 1 1 i Vandet som Zinnober i Stykker eller som en dun- 

 kel Blod-Farve (Saturât. Sangvin.)' o. s. v.'. 



De kvantitative Undersogelser, ved hvilke Lange inddamper en afvejet Vægt- 

 mængde Kildevand og el'terhaanden vejer de forskellige udskilte og udkrystalliserede 

 Salte, er noget bedre, men dog næppe synderlig paalidelige med Hensyn til Ad- 

 skillelsen af StoiVerne. 



Undersogelsen af Vand spillede i det hele taget i Halvtredserne og Tredserne i 

 det 18de Aarhundrede en ikke ringe Rolle. Foruden den nævnte Afhandling af 

 Joh. Chr. Lange fra 1756 haves fra samme Tid Præsten Magister 1. A. Dyssel's Under- 

 søgelse af den laalandske Luft, Vand og Jord. Afhandlingen blev af Datiden temmelig 

 berømmelig omtalt, til en vis Grad ogsaa med Rette. Dysset giver saaledes Tempe- 

 raturtabeller efter daglige Termometermaalinger for c. l'/a Aar og ligeledes andre 

 meteorologiske Data fra Dag til Dag i dette Tidsrum, han noterede Trækfuglenes 

 Vandringstider og foretog kemiske Undersøgelser af Vandet fra Bronde, Kilder og 

 aabne Vandsteder paa Laaland. Hans kemiske Undersøgelser maa i Betragtning af 

 Forholdene siges at være ikke saa ringe, men hans Slutninger er temmelig forvirrede^. 



Arkivtegneren Søren Abh^dcaard, der 1759 leverede sin bekendte gode geologi- 

 ske Beskrivelse af Stevns Klint, optra'der ogsaa som Vandanalytiker i en lille 

 Afhandling fra 1763 om Kai le- Kilde ved Antvorskov. Abildgaards Reagensrække 

 er ikke helt ringe. For Jern i Vandet prøver han med knuste Galæbler, for Kobber 

 med hvad han kalder „Spiritus Salis armoniaci". En blank Staalklinge anbringes i 

 Vandet og iltes noget, hvad der tages som Bevis paa, at der er „noget salinisk" i 

 Vandet, da Klingen ingen F"orandring lider ved at henstaa ligesaa længe i rent Vand. 

 Han opløser „fint Sølv" i „rectificeret Spiritus nitri", og da Vandet kun giver en 

 ringe Uklarhed hermed, indeholder Vandet „intet grovt Saltvæ'sen"'. Ved Henstand 

 faas derimod „et brunt Præcipitatuni'', og Abildgaard slutter rigtigt heraf, at der i 

 Vandet maa være „noget salinisk et fint sulphurisk eller brændelig Væsen for 

 Haanden" [Svovlbrinte]. Abildgaard naar i det hele at faa de vigtigste kemiske Re- 

 aktioner med og staar paa et adskilligt mere fremskredent Standpunkt i kemisk 

 Analyse end før omtalte Joh. Chr. Lange. 



Mergelundersøgelser kommer atter til at spille en ston-e Rolle i den følgende 

 Tid, bl. a. paa Grund af Kolonisationsforsøgene paa Heden. 



Som andetsteds er fremhævet ^ havde England paa den Tid i Francis Home 

 en fremragende Agrikulturkemiker. Han forstod saaledes at gøre Skel mellem de 



' Joh. Chb. Lange: „Lære om de naturlige Vande samt grundig Undersøgning af de Vande, som 

 findes udi Kiøbenhavn og dens Egne og til allehaande Nytte af dens Indbyggere meest blive anvendte. 

 Næst Oplosning paa det Spørgsmaal : Hvilket Vand er det bedste? Kbhvn., 1756. Tredie Capitul: 

 Om Vandenes tilstrækkelige Undersogning, § 25 § 26. S. 20 o. flg. 



2 Magister Dyssel kan siges at lide af Besættelse af Spiritus nitri, som han med Forkærlighed 

 beskæftiger sig med. Salpeter i Jorden er efter Dyssel Skyld i „Brand" i Hveden, Salpeter i Luften 

 Skyld i ,deu laalandske Feber", og han er tilbøjelig til paa ikke helt forstaaelig Maade at sætte Salpeter 

 i Drikkevandet i Forbindelse med „det laalandske phlegmatiskc Temperament". 



> K. Kørdam: „Geologi og Jordbundslære" 3die Bd. Kbhvn., 1910. S. 121—124. Franci.s Home's 

 „Principles of agriculture" (3rd ed. London, 1762; tindes paa Landbohøjskolens BibliotekX 



35* 



