268 16 



til Gavn for Agerdyrkningen. J. Chr. Drewsen, som ellers gik for at være en Frem- 

 skridtsmand, underkastede 2den Udg.' af Olufsens Bog en ret smaalig Kritik ^ 

 medens han selv i sin Oversættelse af Akrert v. Thaer's „Grundsätze der rationelle 

 Land-Wirtschaft" viste sig som Tilhænger af dennes mystisk-spekulative Humus- 

 teori, saaledes som det paa andet Sted nærmere er paavist^. 



Kunstige Gødninger som Gibs, Benmel, Hornspaaner m. m. begynder nu efter- 

 haanden at spille en Rolle i Landbruget, men Landokonomernes keniiske Kund- 

 skaber var, som anfort, gennemgaaende overmaade ringe, og man forelrak na^sten 

 altid hjemmelavede Forklaringer fremfor at söge Kemikernes Bistand. Saaledes findes 

 fra 1815 en Tidsskriftartikel af F. de Coninck om „Patent-Gy psum: et ypperligt 

 Gødningsmiddel"*, Den indeholder en Del meget vel gengivne, hovedsagelig engel- 

 ske Markforsøg, der viser Gibsens Anvendelighed som Gødningsmiddel, hvad Forf. 

 ogsaa varmt anbefaler, rigtignok udfra et noget besynderligt kemisk Ræsonnement. 

 Det fortjener at fremføres som et karakteristisk Eksempel: 



„Patent-Gy psum, el yp])erligt Giodn ingsmicUlel". 



„Iblandt de Gjenslande, der henhorer til Theorien af Planternes Vext, er der ingen, 

 som har l'orvoldet saa megen Forskjellighed i Meninger, som Oplosningen af den Gaade: 

 hvad ndgor egentlig Planternes Fode (pabulum). 



Den nyere Clivmie har alligevel meget bidraget, lil al udbrede Lys over denne Gjcn- 

 stand, og til al forsyne os med klarere Begreber, ikke alene i Henseende lil de Sub- 

 stancer, der skulle udgjore Bestanddelene af den tilkommende Plante, men ogsaa i Hen- 

 seende til Slimulus, ved hvis Virkning Vegelalions-Kral'ten befordres. 



Ved Analysen af enhver Slags vegelabilisk Slof, er del blevel lilslrækkeligt afgjort, at 

 dersom vi skulle bedømme dets Ingredienlsers Værd efter de Forhold, hvori disse slaae 

 til hverandre, da maa vi indrømme Kulstof den første Rang, og dette leder lil den natur- 

 lige Slutning, at ethvert Middel, hvorved Udviklingen af delle Kulslof kan befordres, 

 saaledes al del derved giores skikkel lil al indsues af den opkommende spæde Plante, 

 maa meget bidrage lil den tilkommende Vexl. 



Denne Theori, som ved forste Blik lader lil al bære Sandhedens Præg, er saa i)aa- 

 faldene beviist ved ethvert Forsøg, der er gjort dermed, al vi maaske tor vove at for- 

 sikre, al en meget viglig Del af Agerdyrkningens Videnskab beslaar i Opløsningen af det 

 Problem: al bringe Kulslotfel i llydende Tilstand. Delte Desideratum er vi nu tildeels 

 satte istand lil at opnaae." 



Forfatteren henviser til, at „enhver kyndig Chymist veed, at de virksomste 

 Midler til at opløse Kulstof ere de forskellige Slags hepaia eller „Svovllever". Han 

 drager derfor den Slutning, at da Gibs ved Glødning med Kul giver Svovllever og 

 derved bringer Kullet til at forsvinde : ilter det, eller, som han mener, opløser Kul- 



' 1814 udkom Olufsen's Bog i en ny Udgave. Den egentlige Jordbundslære afhandles nu i et Ka- 

 pitel, der kaldes Agronomie eller Læren om Jordsmonnet (S. 27 — 49). Behandlingen er betydelig 

 forkortet i Sammenligning med 1ste Udg., men ellers er der ingen væsentlig Forskel. 



- Landoeconom iske Tidender, udgivet af et Selskab. 2det Bd. Kbhvn., ISl,"). S. 1 o flg. 



= K. Rordam: 1. c. 3. Bd. Jordbundslæren. Kbhvn., 1910. S. 120 o. flg. 



* Landoeconomiske Tidender, udgivet af et Selskab. 1ste Bd. Kbhvn., 1815. S. 397 o. flg. 

 Smgl. 3die Bd. 181G. S. 344. 



