314 62 



fint Reagens paa Cr haves heller ikke. A. Jorissen har dog paavist Cr i Kullag — 

 Sod og Slagger — fra La Haye ved Liege ^. 



For Vanadins Vedkommende er Forholdet ganske anderledes. Man har paa- 

 vist Vd i alle Slags eruptive Stenarter, i Sandsten sammen med Uran, i mange Ler- 

 arter fra forskellige Formationer, i Kul m. m.-. Et meget stort Antal tekniske Pro- 

 dukter og AffaldsstotTer, saasom Jern, Højovnsslagge, Lervarer, Soda, Natronhydrat 

 o. a., indeholder paaviselige Mængder Vd. A. Wachtel har paavist det i Roepotaske ^ 

 og E. v. LipPMANN i ,.Schlempe-Kul"*. I den nyere Tid har Eug. Demarcay gjort et 

 betydeligt Arbejde med Paavisning af Vanadin, Molybdæn, Krom, tildels ogsaa Zink 

 i forskellige Træarter saasom: Skovfyr, Hvidgran, Bog, Eg, Poppel, Vinstokken m.m.^ 



Ti tansy re er paavist i alle Prover i ret betydelig Mængde — op til c. 5 gr 

 TiOg i 1000 gr Stof — og herved maa endda erindres, at den i Analyserne angivne 

 TiOa Mængde kun repræsenterer, hvad der er opløseligt i Saltsyre, altsaa væsentlig 

 TiO, stammende fra forvitret Titanjern, medens TiO.,, der er tilstede som Mineralet 

 Rutil, slet ikke opløses ved denne Fremgangsmaade, men heller ikke i denne Form 

 kan antages at have nogensomhelst Betydning for Plantevæksten. Titansyre er et 

 overordentlig almindelig forekommende Stof og er paavist i Sand, Ler, Kul, Tørv, 

 Kød, Knogler m. m.". I 1892 — 97 paaviste Dunnington TiOj i 90 Prøver af Agerjord 

 fra Alverdens forskelligste Egne og fandt, at Jorden gennemsnitlig indeholdt 0,57 "/o 

 TiOj'. Hvilken Rolle Stoffet spiller i fysiologisk Henseende, kan der for Tiden næppe 

 siges noget bestemt om, skønt det fra Jordbunden gaar over i Planterne og derfra 

 over i Dyrenes og Menneskets Organisme. 



Zirkon er, som det fremgaar af Tabellerne, paavist i nogle Tilfælde sammen 

 med Titan og forekommer maaske i flere, men i hvert Fald i saa overmaade smaa 

 Mængder, at selv om man nok kan faa udskilt nogle Fnug af Zirkonfosfat efter 

 Hillebrands tidligere omtalte Metode i den med Brintperoxyd iltede Titanoplosning, 

 er det dog altfor lidt til at give nogen rigtig Vægtbestemmelse af ZrOj. 



De to kun sporadisk paaviste Stoffer Cerium og Li ti um findes sandsynligvis 

 i flere andre af Prøverne, men Paavisningen af dem vil som Regel kræve særegne. 

 Fremgangsmaader. Forchhammer har, som omtalt, paavist Cerium i liere Sten- og 

 Jordarter, og Litium er utvivlsomt et Stof, der i Naturen oftest ledsager Kalium i dets 

 Forbindelser, altsaa i Feldspat og de af feldspatholdige Stenarter afledede Jordlag. 



" A. Jorisshn: Bull. Acad. roy. Belgique. 1905. S. 178. 



2 Gmelin-Khaut: 1. c. 7. Aufl. III. Bd. 2. Abt. S. 59 o. Hg. 



' A.Wachtel: Jahresber. über die Fortscliritte d. Cbem. 1883. S. 1577. 



•* E. O. V. Lippmann : Ber. d. d. ehem. Ges. 21. 1888. S. 3492. 



^ Elg. Demarcay: „Sur la présence dans les végétaux du Vanadium, du Molybdène et du Ciome". 

 Comptes rend. T. 130. 1900. S. 910 o. üg. 



" Gmelin-Kraut: 1. c. 7. Aufl. IH. B. 1. S. 10. 



' F. P. Dunnington : „Distribution af Titanic oxide on the surface nf the earth." Chem. News. T. 6. 

 S. 221-222. Anf. efter Jaliresber. d Chem. 1897. l S. 681. 



