7 323 



Uvidenhed og Overtro. Til Tider antog lorovrigt Taranlisinen epidemisk Udbredelse 

 (Taranlelepidenii); til de syge sluttede sig andre, og i store Skarer drog de fana- 

 tiserede Mennesker dansende og spillende fra By til By. De som Tarantisnie op- 

 fattede Tillælde har sandsynligvis været af meget forskellig Art, og i mange har det 

 vist drejet sig om hysteriske, nervöse eller sindssyge Individer. 



Vi adskiller nu den italienske Tarantel, Taranlula Apiiliae Hossi s. Lijcosa Ta- 

 rantula L. fra den russiske Trociwsa singoricnsis. En tredie Art er den græske Ta- 

 rantel, Lijcosa Hellenica. 



Til Europas farligste Arter horer Slægten Lalhrodectus. De i Frankrig fore- 

 kommende Eksemplarer af Lalhrodectus tredecinujnltatns er dog ofte saa lidet giftige, 

 at man (Bordas') har stillet dens Giftighed stærkt i Tvivl, medens dog andre 

 (Guibert") har iagttaget svære Forstyrrelser i Muskel-, Nyre- og Tarmfunktionerne 

 hos Patienten. 



Foruden denne.fden italienske Malmignatte (Lalhrodectus tredecimguttatusj, horer 

 ogsaa den græske Malmignatte (Lalhrodectus coiKjlobalus) og den russiske Karakurt 

 (Lalhrodeclus hu/uhris s. Lalhrodectus Lrcbus) herhen ; den sidste er af disse langt 

 den giftigste; den bider Mennesker og Husdyr og anretter derved i de varme Sommer- 

 maaneder stor Skade i det sydlige Ruslands Steppeegne. Herom fortæller Motschul- 

 SKY og A. Becker (6), at disse Edderkopper ofte optræder i saadanne Mængder, at 

 alle Græsgange vrimler deraf; Kvæget kan ikke undgaa at træde dem ned og bliver 

 derved ofte bidt, den derved opstaaede Smerte gør Dyrene rasende og jager dem fra 

 hinanden i alle Retninger; de bides ofte flere Gange og dor undertiden i Lobet af 

 ret kort Tid. De i disse Egne nomadiserende Folkeslag skal paa denne Maade i 

 Aarene 1838 — 39 have mistet c. 70000 Okser. Schtschensnovvitsch (7) meddeler, at 

 der i et mindre Steppedistrikt syd for Gouv. Samara mellem Wolga- og Uralfloden 

 i Lobet af een Sommer (1869) blev bidt: 



48 Mennesker, hvoraf 2 dode, 

 173 Kameler, ,. 57 „ 



218 Heste ,, 36 



116 Okser, „ 14 „ 



Schtschensnovvitsch giver følgende Beskrivelse af Forgiftningens Forlob hos 

 Mennesker, og da denne er en af de meget faa udførlige Meddelelser om delte Emne, 

 aftrykkes den her in extenso. 



Paa Bidstedet Ijcmærkcr man for det meste to røde Prikker som efter Naaleslik i en 

 Afstand af 2—3 I>inier fra hinanden. Den syge foler paa dette Sted en brændende, knibende 

 Smerte lulcn Svulst eller Fiodme af Huden. P>a det bidte Sted breder Smerten sig langs fiele 

 Lemmet i Lobet af 10—1.5 Minutter; efter 1—2 Timer har den bredt sig over hele Legemetog 

 med Hovedsæde i Ryggen, hvorved den syge bliver urolig, kaster sig frem og tilbage og kla- 

 ger over en nagende og brændende Smerte, der ikke lader ham i Ro og fremkalder en rigelig 

 og kold Svedafsondring særlig i Ansigtet. Efter at Smerten har bredt sig mere, opstaar 

 Svimmelhed, Angstfolelse, Trykken for Bryst og Underliv saml cyanotisk Hudfarve. Efter 

 nogle Timers galleholdige Oi)kastninger, Smerte i Hypochondrierne, Kramper i Fingre og 



' cit. efter Kobert: Lehrbuch der hitoksikationen. 



