328 12 



Roberts Forsog over Korsedderkoppens GiftsloITer viser, at disse er af lig- 

 nende Natur som Karakurtegiflen, men dog noget svagere virkende; 

 de kemiske Undersøgelser gør det sandsynligt, at Giften er bundet til en 

 Albumin. Begge Gifte destrueres ved Kogning. 



Ifølge KoHERTs Undersøgelser fremgaar det yderligere, at Extrakter af Karakurter 

 og Epeira diadema er i Besiddelse af stærkt udprægede hæmolytiske Egenskaber, 

 samt er i Stand til at fremskynde Koagulationen af ikke defibrineret Blod. Udover 

 disse Paavisninger foretog Kobert ikke Forsog med disse Stoller. 



I 1902 — Aaret efter at Roberts Undersøgelser blev olTentliggjorte — fremkom 

 Sachs (13) med ret indgaaende Studier over dette i Epeira diadema forekommende 

 Hæmolysin, idet han gav det Navnet Arachnohisin. Sachs viste, at Arac.hnolysinet 

 virkede opløsende paa Blodlegemer af Kanin, Rotte, Mus, Menneske, Okse og Gaas, 

 medens Blodlegemer af Marsvin, Hest, Paar og Hund var ganske ufølsomme; kun 

 de følsomme Blodlegemearter formaar at binde Hæmolysinet. Sachs gør tillige op- 

 mærksom paa, at Blodlegemernes Følsomhed kan være afhængig af det Dyrs Alder, 

 hvorfra Blodlegemerne stammer, idet saaledes Blodlegemer af nyfødte Høns er uføl- 

 somme og ikke binder Lysinet, medens Blodlegemerne af ældre Høns binder dette 

 og er ret følsomme. Belonowskv (14) meddeler, al Blodet af nyfødte Kaniner inde- 

 holder Blodlegemer, der er ufølsomme for Arachnolysinet ved Siden af andre meget 

 følsomme. 



Efter Sachs' Forsog er dette Hæmolysin ret følsomt for Opvarmning; 40 Min. 

 Opvarmning til 56° G. synes ikke at svække det, 40 Min. Opvarmning til 60° C. 

 svækker det noget, og efter 40 Min. Opvarmning til 70 — 72° er det fuldstændig de- 

 strueret. Ifølge Belonowsky ødelægges Arachnolysinet efterhaanden ved gentagen 

 Frysning og Optøning. 



Robert viste for det for varmblodige Dyr giftige Stofs Vedkommende, at en 

 Tilvænning, en Immunisering, hos Forsøgsdyrene er mulig, uden dog at 

 undersøge, om dette skyldes en Antitoksindannelse, eller iovrigt at forfølge Sporgs- 

 maalet videre. At der her virkelig er Tale om Antistoffer, der cirkulerer frit i de 

 immuniserede Dyrs Blod, er senere vist af Belonowsky og Ronstansoff (15). 



Arachnolysinets Antigennatur konstateredes af Sachs, idet det lykkedes ham al 

 fremstille virksomme Antihæmolysiner ved Immunisering af Marsvin og Raniner. 



Som omtalt paaviste Westberg (12) Tilstedeværelsen af proteolytiske Enzymer 

 i Edderkoppernes Spyt. Om Proteasers Forekomst i Edderkopper findes forøvrigt 

 en Del spredte Meddelelser (Bertkau (16), A. B. Griffiths og A. Johnstone (17), 

 Plateau (18) og R. Robert (19)), men udover at disse Enzymer synes at være af 

 tryptisk Rarakter, ved man intet om deres Egenskaber. I den nævnte Literatur 

 findes ogsaa Angivelser om, at der i Edderkopper er paavist en Række andre En- 

 zymer, nemlig Diastase, Lipase, Imilinase samt Chijmosin, men udover denne Paavis- 

 ning giver ingen af disse Undersøgelser nogen Oplysning. 



Sachs er den eneste, der har forsøgt at indføre en Nomenklatur for de hos 

 Edderkopperne forekommende Giltslolïer, idet han har givet del af Robert fundne. 



