21 337 



OniiÇivelsernes TcMiiperatur, Vand- og Næringsoplagolsc saml Næringens Arl, or Fak- 

 torer, som kan v;ere af lîetydning for disse Foiiioi(k Del er vel ingenlunde usand- 

 synligt, at noget lignende kan spille en Rolle for de analoge Forhold hos Edder- 

 kopperne. Det er en almindelig Iagttagelse, at Slangernes Bid er farligere paa meget 

 varme Dage end paa Dage, hvor Temperaturen er lavere, og i Literaturen træller 

 man ogsaa Angivelser om, at Edderkopperne er mest giftige i den varmeste Aarstid; 

 OzANAM (1) mener endda, at Edderkopperne kun er giftige i den varme Aarstid, 

 Juni, Juli og August, i Hefrugtnings- og Formeringsperioden. Disse Angivelser gælder 

 dog vist kun Giftigheden overfor Mennesker og storre Husdj'r; thi at Edderkopper- 

 nes Giftsekret er i høj Grad virksomt f. Eks. overfor hisekter ogsaa udenfor denne 

 Periode, derom er der næppe nogen Tvivl. 



Det er almindelig kendt, at en Række dyriske Gifte (f. Eks. Kirtelsekreterne af 

 Slanger, Bier, Scorpioner o. fl. a.) kan optra^de som stærke Blodgifte, der blandt andet 

 viser sig ved deres Evne til at oplose forskellige Dyrs rode Blodlegemer, enten alene 

 eller i Forbindelse med Lecithin eller andre aktiverende Stoller. 



For at undersøge Edderkoppens Kirtelsekret foretoges følgende Forsøg: 



'°/;i 191L 6 Fluer blev bidt af hver sin Epeira diadema i nogle faa Sekunder 

 (ved et let Tryk paa Edderkoppens Bagkrop slipper den straks Fluen), og disse 

 Fluer udreves straks med 2 cm^ OjO^/o holdig Klornatriumopløsning; efter 10 Min. 

 Henstand ved Stuetemperatur centrifugeredes Vædskcn, og det klare Centrifugat 

 undersøgtes straks paa Indhold af Hæmolysin ved at blande det med en Opslenining 

 af Blodlegemer i fysiologisk Klornatriumopløsning. Til disse og en stor Del af de 

 efterfølgende Undersøgelser anvendtes Kaninblodlegemer, da disse er stærkt følsomme 

 for saa godt som alle kendte Hæmolysiner, saaledes i boj Grad ogsaa for det senere 

 omtalte Epeiralysin. 



Det defibrinerede Kaninblod centrifugeres og vadskes — efter P^rasugning af 

 Serum — 2 Gange med 0,9''/u holdig Klornatriumoplosning; af de vaskede Blod- 

 legemer fremstilles en 2 "/o Opslenining i en Klornatriumoplosning af den nævnte 

 Styrke. Den i Reagensglasset ahnaalte Hæmolysindosis fortyndes med Klornatrium- 

 opløsning til 1 cm 3, og efter Tilføjelse af 1 cm^ 2 "/o Blodlegemeopslemning og Om- 

 rystning anbringes Blandingerne 2 Timer i en Vandtermostat ved 37° C. ; efter denne 

 Tid kan Hæmolysen (i hvert Fald den totale) straks aflæses. Hvis man ønsker Op- 

 lysning ogsaa om den partielle Hæmolyse, hvilket som oftest er Tilfældet, anbringes 

 Reagensglassene efter Udtagelsen af Vandbadet i Iskælder ved 2 — 3° C., hvor de hen- 

 staar Natten over; næste Morgen har Blodlegemerne sat sig til Bunds, og den parti- 

 elle Hæmolyse kan da aflæses, eventuelt ved Hjælp af en Farveskala. Dette er i 

 Korthed den Teknik, der anvendes og i en længere Aarrække har fundet Anvendelse 

 bl. a. paa Statens Seruminstitut ved Forsøg over Ha^molysiner. Denne Teknik er 

 oprindelig angivet og senere forbedret af Th. MadsEiN (22). 



0,9 cm^ FIue-Extrakt -}- 0,1 cm^ O.go/o NaCl -f 1 cm^ 20/0 Kaninblodlegemer - 

 ingen Hæmolyse. 



