338 22 



0,y cm^ Flue-Extrakt + 0,1 cni^ Lecitliinemulsion (1 — 100) + 1 cm^ 2''/o Kanin- 

 blodlegemer — ingen Hæniolj'se. 



le/fl 1911. 



1) 3 Fluer bides af 3 Edderkopper; Fluerne tages fra Edderkopperne efter 2 Min. 



2) 3 Fluer bides af 3 Edderkopper; Fluerne tages fra Edderkopperne efter 5 Min. 



3) 3 Fluer bides af 3 Edderkopper; Fluerne tages fra Edderkopperne efter 15 Min. 



I 1) var ingen af Fluerne synlig fordojede, i 2) var alle stærkt fordøjede og i 

 3) var alle stærkt fordojede og tildels opsugede. 



Ved Extraktion af disse Fluer med 2 cm^ O.g^/n holdig NaCl-Oplosning og videre 

 Undersogelse som i del foregaaende Forsog fremkom i intet Tilfælile Hæmolyse hver- 

 ken uden eller med Lecithin. 



Efter disse Forsog er der ingen Grund til al antage, at Edderkoppens Kirtel- 

 sekret er i Besiddelse af hæmolytiske Egenskaber, og da de delvis fordojede Fluer 

 var stærkt gennemarbejdede med Spyt, maa del formodes, at heller ikke dette 

 Sekret er li æ m o 1 y t i s k virksomt. 



Man kan naturligvis mod disse Forsog gøre bl. a. den Indvending, at et even- 

 tuelt forekommende Hæmolysin kan være absorberet (bundet) af Fluernes Cellevæv, 

 saaledes at det ikke kan indvirke paa Kaninblodlegenierne, eller del kan tænkes, at 

 det paa en eller anden Maade er blevel destrueret. 



Der udførtes derfor nogle andre Forsog, hvor Giften enten opsugedes af smaa 

 Stykker Filtrerpapir og straks ekstraheredes med NaCl-Oplosning eller optoges i fine 

 Haarror og derefter oplostes i Klornalriumoplosning; i det forste Tilfælde toges Giften 

 af 38 og i det sidste Tilfælde af 4(5 store Dyr, men ingen af de saaledes fremstillede 

 Gifloplosninger fremkaldte nogen Hæmolyse, hverken uden eller med Tilsætning 

 af Lecithin. 



Det kan ifølge tidligere Forsøg antages, at den største anvendte Sekretmængde 

 har været c. 3 — 5 mg, og da der ved disse sidstnævnte Forsog benyttedes 0,2 cm^ 

 f/o Kaninblod og et Totalvolumen paa 0,4 cm^, har Sekretet saaledes værelunder- 

 søgt i en mindste Fortynding c. 1—100. Da Dyrenes Blodvædske paa delle Tidspunkt 

 gav total Hæmolyse af Kaninblodlegemer i en Fortynding c. 1 — 2000, maa man an- 

 tage, at Epeiralysi net ikke gaar over i Gift kirtelens Sekret. Da Epeira- 

 loksin og Epeiralysin ifølge de senere meddelte Undersøgelser maa betragtes som 

 værende to Funktioner, knyttede til samme Slof, stemmer disse Iagttagelser godt 

 med de p. 333 omtalte. 



Det fremgaar i hvert Fald af disse og liere lignende Forsøg, at der i Gift- 

 sekretel hos F^peira diadema ikke findes noget paa Kaninblodlegemer 

 stærkt virkende Hæmolysin. 



Som en Følge af den ejendommelige Bygning af den øverste Del af Edder- 

 koppernes Fordøjelseskanal, kan disse Dyr kun indtage flydende Næring, og Dyrene 

 er derfor ogsaa i Stand til i Løbet af kort Tid at gore den største Del af deres Bytte 



