27 343 



paa at bestemme den mindste dræbende Dosis for sine Forsøgsdyr, men i hvert 

 Fald virlver en Dosis omlvring 2 mg organislv Sul)stans pr. kg Legemsvægt dræbende 

 saavel paa Hunde som paa Katte. Forsøgene med Lathrodectusekstralvt er udførligere 

 og viser, at dræbende Dosis for Katte er c. 0,0002—0,00035 g organisk Stof pr. kg 

 Legemsvægt, samt at dræbende Dosis for Hunde ligger ubetydelig højere; disse Tal 

 gælder for den intravenøse Injektion af Giften. Virkningen paa Kaniner har Kohekt 

 ikke undersøgt for Epeiragiftens Vedkommende. 



Da Kaniner vel maa siges at være de ved Undersøgelser over hnmuniserings- 

 forhold almindeligst anvendte Forsøgsdyr, og da disse er lettere tilgængelige og min- 

 dre vanskelige at arbejde med end Katte og Hunde, har jeg til mine Undersøgelser 

 af denne Art hovedsagelig anvendt Kaniner. 



Forgiftningen hos Kaninen (efter en intravenøs Giftinjektion) forløber som 

 Regel saaledes, at Dyret straks efter Injektionen tilsyneladende befinder sig godt, 

 men bliver efterhaanden døsigt og mat og sidder stille hen, indtil der, nogle Minutter 

 for Døden indfinder sig, optræder pludselige og meget voldsomme Krampeanfald, der 

 kaster Dyret frem og tilbage; disse Kramper varer oftest kun c. eet Minut, hvor- 

 efter Dyret bliver stærkt dyspnoeisk og dør hurtig. 



Den Hastighed, hvormed Forgiftningen forløber, er naturligvis i højeste Grad 

 afhængig af den injicerede Giftmængdes Størrelse; ved meget store Giftdoser optra'der 

 Kramperne umiddelbart efter eller endogsaa under selve Injektionen, og Dyret dør i 

 Løbet af faa Sekuqder. Ved mindre Doser forlænges den Tid, der forløber mellem 

 Injektionen og Krampernes Optræden. Ved endnu mindre Doser indtræder disse 

 Kramper ikke, Dyret sidder stille hen i 10 — 20 Timer, hvorefter det atter 

 faar sin naturlige Livlighed tilbage og vedbliver at befinde sig godt. Det har 

 ved mine Forsøg vist sig, at saafremt de nævnte Krampeanfald ikke 

 har indfundet sig 8 — 10 Timer efter Giftinjektionen, indfinder de sig 

 ikke, og Dyret dør ikke; i dette Forhold minder Epeiratoksinet meget om Slange- 

 giftene. I de Forsøg, som Kobert (2) har foretaget med denne Gift, og hvor han 

 har anvendt den intravenøse Injektionsmaade, dør Forsøgsdyrene (8 Katte, 3 Hunde 

 og 1 Ræv) som Regel paa mindre end 25 Minutter, og kun i to af Tilfældene 



' Bestemmelsen af Mængden af organisk Stof foretog Kobert paa den Maade, at han inddampede 

 Oplosningen i en Platindigel til Torlied og tørrede Resten ved 100 — 10.')° C. til konstant Vægt; derefter 

 bortglodedes de organiske Bestanddele, Digelen vejedes atter, og Vægtforskellen angav Mængden af or- 

 ganisk Stof. Kobert er selv klar over, at han ved denne Fremgangsmaade let faar for lioje Værdier, 

 men trøster sig med, at de angivne Dosisberegninger saaledes kun kan være for store, og Edderkoppe- 

 ekstrakternes angivne Giftighed altsaa ikke kan være overdrevet. 



Ved mine Forsøg har jeg bestemt 'l'ørstofmængden ved 100— 105° C. i Porcellænsdigler; ved forsigtig 

 Opvarraing forkulles de organiske Bestanddele. Efter Afkøling ekstraheredes Kullene med varmt Vand 

 nogle Gange, og disse Ekstrakter filtreredes igennem et askefrit Filter; derpaa torredes F'ilteret og de 

 udvadskede Kul og ophededes, indtil Asken var hvid; til denne sattes det vandige Ekstrakt, det hele ind- 

 dampedes og ophededes tilsidst kort Tid over en svag Flamme; vejedes efter Afkøling. 



De uorganiske Bestanddele forhindrer noget Kullets fuldkomne Bortbrænden, ligesom de ved stærk 

 Glødning delvis fordamper; begge disse Ulemper undgaas for en meget stor Del ved den ændrede 

 Fremgangsmaade. 



45* 



