47 363 



imicilerlid indskrænke mig til at henvise lil p. .'547, hvor foruden Toksin- tillige 

 Hæmolysinbestcmnielserne i Ekstrakterne er opførte. Overensstemmelsen er sær- 

 deles god. 



Efter at jeg havde afsluttet disse Undersøgelser over Svingningerne i Toksin- 

 Hæmolysinmængden hos Epeira diadema til forskellige Aarstidcr, offentliggjorde 

 R. Levy (51) en kort Række Forsog, hvis Resultater i alle Enkeltheder falder sammen 

 med de af mig allerede dengang gjorte Iagttagelser. Levy fremsætter saaledes den 

 Anskuelse, at den hæmolytiske Virkning er noje afhængig af Formeringsorganernes 

 Udvikling; fra Æggene gaar det hæmolytiske Princip over i de unge Dyr, hvorfra 

 det atter forsvinder, naar Abdomen har mistet sit embryonære Udseende og har an- 

 taget lidt af dets endelige Farve. Hæmolysinet fremkommer atter hos de drægtige 

 Hunner, og i større og storre Mængde efterhaanden som Æggene udvikles. Kun de 

 udviklede Hunedderkopper indeholder Hæmolysin; disse Forsøg var udfort med 

 Epeira diadema; Hanner af denne Art undersøgte Levy ikke, derimod Hanner af 

 Epeira umbratica og fl. a., men fandt disse ganske uden Virkning. 



Da det af flere Grunde er betydelig hurtigere og enklere at foretage Forsøg 

 med et Hæmolysiri end med et Toksin, hvortil bl. a. et meget stort Dyremateriale 

 kræves, er det langt overvejende Antal Forsøg udførte med Epeiralysinet; paa af- 

 gørende Punkter er imidlertid tilsvarende Forsøg udfort med Epeiratoksinet, og da 

 disse to Egenskaber i alle af mig undersøgte Tilfælde har vist sig at være knyttede 

 nøje sammen, tor man sandsynligvis overfore de med Hæmolysinet ind- 

 vundne Resultater direkte til Epeiratoksinet. Af de p. 345 omtalte Forsøg 

 med Edderkoppeserum sluttedes, at Giftstoflerne ikke dannes i selve Blodet, men i 

 et eller flere af Dyrets Organer, hvorfra det efterhaanden gaar over i Blodbanerne. 

 Dette baseres i første Linie paa den Iagttagelse, at Blodet hos 2 store Epeira d. -'in 

 1912 var ganske frit for Hæmolysin, ligesom ogsaa Ekstraktet af Forkroppen og 

 Benene, medens Ekstraktet af Bagkroppen var ret stærkt virksomt; det fremgaar til- 

 lige heraf, at det eller de gi ft dan neu de Organer findes i Dj'rets Bagkrop'. 



I denne Forbindelse har følgende Iagttagelse Interesse. Den ^'/ü 1912 dræbtes 

 en Del store Epeira diadema og ekstraheredes 1 Time ved Stuetemperatur under 

 jævnlig Rystning, hvorpaa Udtrækket filtreredes. Ekstraktet undersøgtes straks paa 

 Kaninblod, og det viste sig da, at det i alle Doser fra 0,2 cm^ ned til Ü,oo05 cm^ gav 

 fra 60 — 80"/o Hæmolyse (i intet Glas total Hæmolyse), 0,0002 gav lO^/o og 0,0001 ingen 

 Hæmolyse; da Ekstraktet ikke gav total Hæmolyse, var det mindre anvendeligt til 

 det særlige Formaal, hvortil det var bestemt, og det blev derfor (efter Tilsætning af 

 lidt Toluol) henstillet ved Stuetemperatur; den -''/:i undersøgtes det atter, og nu viste 



■ Da jeg ikke selv var tilstrækkelig lijeninie i disse Dyrs anatomiske Forhold, har jeg ikke indladt 

 mig paa at udpræparere de forskellige af Bagkroppens Organer, tilmed da jeg manglede den til saa- 

 danne Arbejder nødvendige Færdighed. Selv om jeg er tilbojelig til at tro, at Giften dannes i de æg- 

 dannende Organer og efterhaanden opsamles i selve Æggene, kan jeg dog saaledes ikke støtte denne 

 Antagelse med experimentell indhøstede Resultater. 



