380 64 



næppe sancfsy nligt, at Aarsagen til de ovenfor nævnte Iagttagelser er 

 at søge i en Sønderdeling af Epeiraly sinet udelukkende som en Følge 

 af Temperaturen; saalænge man imidlertid ikke kender mere til selve Hæmo- 

 lysens Natur, end man gør i Øjeblikket, er det ret ørkesløst at diskutere Spørgsmaal 

 af denne Art samt opstille Theorier til disses Besvarelse; saa meget kan imidlertid 

 slaas fast, at de forskellige Temperaturer afgiver forskellige Betingelser for Hænio- 

 globinudløsningen ved Hjælp af Epeiralysinet, samt at der findes et Temperatur- 

 optimum, hvor denne foregaar i størst Udstrækning. 



(j. Den opliinale BrinHonhiiiicenlration for Epeirahjsinels Virkning. 



Man har længe vitlst, at Vædskens Reaktion var af stor Betydning for Forløbet 

 af forskellige biologiske Processer, som f. Eks. de enzymatiske. Naar Syrers og Ba- 

 sers Indflydelse undersøgtes, gik man altid frem paa den Maade, at der til Forsøgs- 

 vædskerne sattes bestemte Mængder Syre eller Base, idet man da regnede med 

 Virkningen af hele den tilsatte Syre- eller Basemængde. Da der i de Heste fysi- 

 ologiske Vædsker findes saavel base- som syrebiudende Stoller, er det klart, at denne 

 Fremgansmaade oftest maatte give vildledende Resultater. Det er derfor først, efter 

 at man i selve Forsøgsvædskerne direkte har maalt den herskende Brintionkoncen- 

 tration, at man har faaet nøjere Indblik i denne Faktors Betydning for disse Pro- 

 cessers Forløb. 



Det er S. P. L. Søkensen (56, 60), der har Fortjenesten af foruden at have ud- 

 arbejdet nøjagtige Methoder til Maaling af Brintionkoncentrationen tillige ved talrige 

 Undersøgelser at have vist, hvilken betydelig Rolle denne Faktor spiller for de for- 

 skellige enzymatiske Spaltninger. I „Enzymstudier II" (p. 17) antyder S. P. L. Søren- 

 sen, at Brintionkoncentrationen er en Faktor, hvormed der sikkert maa regnes ved 

 alle biologiske Processer, og efter de Undersøgelser, der til Dato foreligger paa de 

 forskelligste Omraader, kan der næppe være nogen Tvivl om Rigtigheden af denne 

 Antydning. 



Michaelis og Skwu^sky (59) er de første, der har undersøgt Spørgsmaalet om 

 Brintionkoncentrationens Betydning for Hæmolysen; disse Undersøgelser omfatter 

 imidlertid kun Forholdene for den komplexe Hæmolyses Vedkommende. Forf. finder 

 herfor et Brintion koncentrationsoptimum ved p^- = c. 7,22, idet de anvender Fosfat- 

 blandinger som Stødpude ; ved pjj- = c. 5,42 er Hæmolysen ganske undertrykt. 



Foranlediget af den store Betydning, som Kendskabet til disse Forhold har 

 for alt Arbejde med Hæmolysiner, tog jeg for nogen Tid siden dette Spørgs- 

 maal op og undersøgte Forholdene for en Række forskellige Hæmolysiners Ved- 

 kommende (61). 



Idet jeg med Hensyn til den anvendte Teknik henviser til denne Publika- 

 tion, skal jeg her anføre Resultaterne for Epeiralysinet. Forsøgene udførtes 

 ved 37° C. 



