G7 383 



Stofgruppers Kemi, hvortil Toksiner, Enzymer, Hæmolysiner og dermed beslægtede 

 Forbindelser hører, maa Sporgsmaal af denne Art imidlertid forblive saa godt som > 

 ubesvarede. Man har dog i Tidens Løb samlet en Del Erfaringer med Hensyn til 

 de forskellige Hæmolysiners Egenskaber, og selv om disse selvsagt ikke giver Op- 

 lysninger om StotJ'eriies kemiske Konstitution o. 1., kan man dog drage den alminde- 

 lige Slutning, at nogle Hæmolysiner maa være af mere sammensat Natur end andre. 

 De komplekse Hæmolysiner kan saaledes som almindelig bekendt spaltes i 

 „Amboceptor" og „Komi)lement'' ; ingen af disse Komponenter kan alene udøve nogen 

 hæmolytisk Virkning, men ved at de sammenblandes faas igen den fulde oprindelige 

 Virkning; medens ..Amboceptoreii" ikke yderligere har ladet sig spalte, er det der- 

 imod lykkedes at dele „Komplementet" i tiere Fraktioner. De enkle Hæmolysiner, 

 der i meget minder om Toksinerne, er (i hvert Fald tilsyneladende) mindre kompliceret 

 byggede; foreløbig er det kun lykkedes at vise, at disse er i Besiddelse af to Egenska- 

 ber, nemlig foruden den antitoksinbindende og immuniserende, der betinger Bindingen 

 til AntistolTer og Dannelsen af disse i den immuniserede Organisme, tillige den tok- 

 siske, der er Aarsag til den egentlige Giftvirkning (disse to Egenskaber benævnede 

 Ehrlich henholdsvis: den haptophore og t oxop hore Gruppe i Toksinmolekulet). 



Komplekse Hæmolysiner findes meget udbredt i Dyreriget og kan kunstig 

 fremstilles ad immunisatorisk Vej, men dannes efter de foreliggende Iagttagelser ikke 

 ved Bakteriers eller andre Mikroorganismers Vækst i deres Subtrater. De enkle Hæmo- 

 lysiner af toksinagtig Karakter forekommer ligeledes hos forskellige Dyr (og Planter) 

 og produceres ofte af Bakterier og andre Mikroorganismer. 



Begge Arter af Hæmolysiner kan optræde som Antigener, d. v. s. ved Injektioner 

 i passende Dyrearter fremkalde Dannelsen af Antihæmolysiner. Det store Antal af 

 hæmolytiske Stoffer, der ikke kan optræde som Antigener, og hvis kemiske Sammen- 

 sætning er mere eller mindre kendt, har i denne P^orbindelse naturligvis kun ringe 

 Interesse. 



Til hvilken af disse to Arter maa nu Epeiralysinet regnes? 



Ved Opvarmning af de komplekse Hæmolysiner en kort Tid (^ Time) til 56° C. 

 destrueres „Komplementet", medens „Amboceptoren" bibeholdes; ved til denne igen 

 at sætte frisk „Komplement", der forekommer normalt i de fleste Dyrs Blodserum 

 og i særlig stor Mængde i Marsvineserum, faar man atter den fulde oprindelige 

 Virkning tilbage. 



De fleste af de i dette Kapitel meddelte Forsøg er udfort med Edderkoppe- 

 serum, udvundet paa den tidligere beskrevne Maade, en Del dog med Ekstrakt A 

 (af hele Edderkopper); det viste sig imidlertid, at ^ eller 1 Times Opvarmning til 

 56° C. ikke havde nogen Nedsættelse af Serums hæmolytiske Virkning til Følge. 

 Først ved Opvarmning til c. 65° G. ophævedes denne; dette inaktiverede Serum lod 

 sig imidlertid ikke aktivere ved Tilsættelse af Marsvineserum; da det imidlertid 

 kunde tænkes, at der i Serum af Marsvin, der zoologisk set staar langt fra Edder- 

 kopperne, ikke fandtes et passende Komplement, forsøgte jeg Krebseserum, men heller 

 ikke hermed kom nogen Aktivering i Stand. 



50* 



