384 ■ 68 



Ehrlich & Morgenroth (62) har til Adskillelse af Amboceptor og Komplement 

 angivet en saakaldt Kuldeadskillelsesmethode, der baseres paa den Kendsgerning, 

 at Amboceptoren lader sig absorbere af rode Blodlegemer i Modsætning til Komple- 

 mentet, der forbliver frit i Vædsken; for at forhindre Hæmolyse under Absorptions- 

 tiden udføres Forsøget ved 0° C. 



0,05 cm^ Edderkoppeserum blandes ved denne Temperatur med 10 cm^ l"/o 

 Kaninblod (0,05 cni'' Serum kan ved 37° C. netop bringe denne Blodlegememængde 

 i Opløsning) og efter 5 Min. Henstand centrifugeres hurtig. Vædsken frahældes. 

 Blodlegemerne opslemmes i 10 cm^ afkølet fysiologisk Kiornatriumopløsning, og 

 Blandingen deles i to Dele; til den ene sættes 0,3 cm^ Marsvineserum og begge 

 anbringes i Thermostat ved 37° C. I begge Tilfælde kom der total Hæmolyse i 

 Løbet af c. 10—15 Minutter. 



Man har ogsaa paa anden Maade forsøgt at adskille de to Komponenter. Ifølge 

 Undersøgelser, bl. a. af v. Eisler (63) og Hektoen & Rlidiger ((54), absorberes ,.Ambo- 

 ceptoren" af Blodlegemerne, opslemmede i en hypertonisk Saltoplosning, men ikke 

 Komplementet. Forøgelsen af Saltmængden forhindrer Hæmolysen. En forhøjet 

 Saltkoncentration ophæver ligeledes Epeiralysinets Virkning, men heller ikke paa 

 denne Maade lykkedes det at spalte Epeiralysinet i en „Amboceptor" og et „Kom- 

 plement", og der er saaledes ifølge disse Forsøg ingen Grund til at antage, at dette 

 Hæmolysin er af kompleks Natur i denne Forstand. 



Der skal dog her omtales nogle Undersøgelser af R. Levy (65), hvoraf det frem- 

 gaar, at et Ekstrakt af Epeira lader sig fuldstændigt inaktivere ved 8 Timers Op- 

 varmning til 62° C. (en Angivelse, der passer udmærket med mine Destruktions- 

 forsøg ved Opvarmning); Levy finder, at et saadant inaktiveret Ekstrakt ikke lader 

 sig reaktivere af forskellige Sera, men derimod af et inaktiveret Ekstrakt af Æggene 

 af en anden Epeiraart, hvorimod Ekstrakter af Æg af andre Familier ikke har denne 

 Evne. Ved Opvarmning i længere Tid eller til en højere Temperalur, lader Eks- 

 trakterne sig vanskeligere aktivere, tændelig kan et inaktiveret Ekstrakt af Epeira-Æg 

 aktiveres af et lignende frisk Udtræk, der er saa. fortyndet, at det ikke i sig selv er 

 virksomt. Af disse Forsøg slutter Levy, at Epeiralysinet (i Modsætning til Sachs' 

 Anskuelse) ikke er el enkelt, men et sammensal Hæmolysin. 



Denne Publikation kom mig desværre saa sent i Hænde, at jeg ikke fik Lejlig- 

 hed til selv at undersøge disse interessante Forhold. 



Til Trods for al disse Undersøgelser kan lyde paa en vis Lighed med de kom- 

 plekse Hæniolysiner, skal jeg dog anføre de Resultater, jeg er kommen til ved at 

 betragte Lysinet som horende til de enkle Ha^molysiners Gruppe; i disse lader sig 

 som omtalt paavise en toksisk og en anliloksinbindende-immuniserende Egenskab. 



Af de to Egenskaber er den toksiske den mest labile, og del lader sig gøre 

 paa forskellig Maade al gøre denne uvirksom, hvorefter den tilbageblivende anti- 

 toksinbindende-immuniserende kan paavises ved sin Evne til al binde det specifike 

 Antilysin eller ved sin Evne til at fremkalde Dannelsen af Anlilysin ved Injek- 



