Duva') rosea, n. g. et sp. 



Tab. I, fig. I — lo. Tab. II, fig. 1 — 12. 



Zoanthodemets Stamme er tyk, næsten rund, furet efter Længden, med en noget udvidet Basaldel og en rig For- 

 grening, lige fra et Par Centimeter fra Grunden og indtil Toppen, fig i. 



Basaldelen er læderagtig. temmelig fast og føles noget ru af den i den ydre Hud inkrusterede Kalk. Længere op 

 bliver Stammen bbdere, glattere, og selv med stærk Loupe er det ikke muligt at opdage Kalk der. Grenene ere kortere eller 

 længere. alt eftersom Kolonien er mere eller mindre udviklet. Paa store Exemplarer ere Grenene lange og tykke, og dele sig 

 i flere Smaagrene, der atter dele sig i 4—5 Stilke, som paa deres Ende bære hver 4—7 Polyper. fig. i, 2. Samtlige disse 

 Grene ere næsten runde, stundom lidt fladtrykte. ligeledes furede paalangs, ganske bløde og bøielige af Mangel paa Kalk. 

 Hele Zoanthodemet har Udseende af et rigt forgrenet Træ. 



Polyperne ere cylindriske, bægerformede, omtrent 3 mm. lange, med en temmelig kort og smal Bagkrop, fig. 3. 

 Paa den forreste, brede Del af Polypkroppen sees 8 korte, ikke meget ophoiede Ribber, der strække sig op ti! Tentaklemes 

 Grund, og dannes af langstrakte Spikier, hvoraf der kun ere faa. 10—15 i hver Række, fig 3. Tentaklerne ere korte, tykke, 

 finnede og uden Kalk. 



Hyppig ere to Polyper sammenvoxede ved Grunden just der, hvor de gaa over i Stilken 'Smaagrene'i. 



Paa det største Exemplar var Stammen 180 mm. hoi og 70 mm. i Omkreds ved Grunden. Fra Stammen udgik 31 

 Hovedgrene. 



Zoanthodemets Bygning. 



Stammen ligesom samtlige Grene og Stilke have paa deres ydre Flade et bredt Epithel, bestaaende af flere Lag 

 store polyædriske Celler med et kornet Protoplasmaindhold. og forsynede med en lidt aflang Kjerne, hvori et Kjemelegeme, 

 Tab. I, fig 5 a, Tab. II, fig. i. Indenfor dette Epithellag sees et temmelig bredt, hyalint Bindevæv, der forholdsvis er bredere 

 paa Smaagrenene, og fra hvis indre Flade udgaa storre og mindre Skillevægge, Tab. I, fig. 6, a, og Forlængelser. der straale- 

 formigt konvergere mod Centrum, Tab. I, fig. 7, og danne det egentlige Coenenchym med dettes store og smaa Kanaler. I 

 den ydre Del af dette Bindevæv, nærmest Epithelet, (Ectodermet) er der paa Stammens nedre Del indleiret tæt paa hverandre 

 liggende Kalklegemer, der have en forskjellig Form og Størrelse, rimeligvis alt eftersom de ere mere eller mindre udviklede, 

 Tab. II. fig. 3—8; de ere i sin enkleste Form spindeldannede med kun faa korte Takker, fig. 4, imedens de fuldt udviklede 

 ere valseformige Spikier, besatte med mange vortedannede Fremspring, der ere meget takkede, fig. 5, 6, 7. temmelig hg de 

 store Spikier hos Slægterne Eunicea og IVIuriceaS). Længere op paa Stammen ligge Kalklegememe meget mere spredte, ere 

 mindre, og have en mindre udviklet Form, fig. 9. Grenene, Smaagrenene og Stilkene ere uden Kalk. I den nederste Del af 

 Stammen findes i Bindevævets Forlængelser (Skillevæggene; enkelte smaa, lidt aflange, paa Midten indknebne Kalklegemer, der 

 ere kun lidct takkede, fig. 10; men forovrigt er Coenenchymet overalt uden Kalk. 



I Stammen paa et Exemplar, der var 75 mm. hoit og omtr. 60 mm. i Omkreds ved Grunden, fandtes der omkring 

 50 storre og mindre Længdekanalcr, dannede af de for beskrevne Bindevævsforlængelser, Tab. I, fig. 7. Disse Kanaler have alle 

 en langstrakt Triangelform med den smale Ende vendt indad mod Centrum, og paa hver Kanals Vægge er der 8 Septula, 

 der lobe igjennem hele Kanalen lige til dens Bund, og til den frie Rand af de to inderste af disse Septula er fæstet. ved et 

 tyndt Bindevæv, et Gastralfilament, Tab. I, fig. 6, b. 8, a. Kanalcmes Vægge, der kunne betragtes som de indre frie Flader af 

 Bindevævet og dets Forlængelser, ere forsynede med Længde- og Tvermuskler. saaledes nemlig, at disse sidste gaa fra det ene 

 Septulum til det andet og beklæde dettes ene Flade, som en Membran, Tab. I, fig. 8, b, imedens Længdemusklerne samle sig 

 i en enkelt Bundt og løbe langs den modsatte Side af Septulum, Tab. I, fig. 8 c. Muskellaget er beklædt af et indre Epithel 



•) Den Dukkende, — en af Ægirs Dettre. 



*) KoUiker. Icones histologicæ, Ister Theil, Tab. XVIII, flg. 33—34. 



