22 



aufzufassen, die in der Umbildung in cine Pennatulide begriffen ist, oder, um ohne Hinweisung auf eine bestimmte Descendenz- 

 theorie einfach die Thatsachen auszudrucken, gewisse Structureigenthiimlichkeiten zeigt, die nur den Pennatuliden zukommen. 

 Der axiale Polyp der festsitzenden Pseudogorgia Godeffroyi ist eine Alcyonidpolyp, allein indem 4 Septa der Leibeshohle des- 

 selben im Stiele verschmelzen, entwickelt er Verhaltnisse, die sonst nur den Pennatuliden zukommen. Dadurch ferner, dass 

 dieser Polyp seitliche Individuen mit kurzen Leibeshohlen hervorbringt. weicht er ebenfalls von den Alcyoniden ab und schliesst 

 sich an die Gruppe der Virgularien an. Steht somit auch Pseudogorgia mehr zwischen Alcyoniden und Pennatuliden in 

 der Mitte, so erinnert sie doch auch an die Gorgoniden, vor Allem durch den Habitus, die seitlichen Polypen und den Bau 

 des Sarcosoma und wiirde, wenn der axiale Polyp nicht ware, als eine typische Briareacea bezeichnet werden diirfen.* 



Gøndul mirabilis danner en Form imellem Alcyoniderne og Pennatuliderne; men maa dog henfores til de sidste, med 

 hvilke den har de fleste og vigtigste Berøringspunkter. Foruden at den har en Basaldel, der udgjor Fæsteskiven, er dens Ha- 

 bitus Alcyonidens, og ser man hen til den anatomiske Bygning, tyder Centralkanalen hen paa en fordums Alcyonideform. Det 

 er vistnok saa, at Axial-Polypens Gastralhulhed ikke umiddelbart gaar over i Centralkanalen, saa at denne kan betragtes som en 

 Fortsættelse af hin; men tænkes kan det dog, at der tidligere har været et saadant Forhold, og at af de 8 Septula, der til- 

 høre Alcyonidens forlængede Gastralhulhed, ere de 4 enten skrumpede sammen eller sammensmeltede med de øvrige 4, der 

 have udviklet sig til de omtalte Klapper. Men ved denne Omdannelse har den forladt Alcyonidestadiet og er gaaet over til 

 Pennatulidens, idet Klapperne ved at slutte tæt sammen danne 4 Længdekanaler, der ere eiendommelige for Søfjæren. Imidler- 

 tid have disse Længdekanaler endnu ikke antaget det for dem karakteristiske, nemlig at Væggene ere hele og sammenvoxede 

 i Polypstokkens Centrum; hos Gondul udgjor Kanalvæggene bevægelige Klapper, der ved at slaaes tilside forandre de 4 Kana- 

 ler til en eneste, — unægtelig Minder om et tidligere Liv i en anden Form. Den har ikke kunnet hæve sig op til Pennatuli- 

 dens høiere Udvikling, ihvorvel der i hele dens Bygning viser sig stærke Tendentser i saa Henseende. I den øverste Del af 

 Centralkanalen ere to Klappers indre Rand sammenvo.xede, saa at de her danne en hel Skillevæg, hvorved opstaar en Dorsal- 

 og Ventralkanal fuldkommen Hg Pennatulidens. Nogen Stilk har ikke kunnet danne sig; men Sidepolyperne have ved Sammen- 

 voxning af Bagkroppen formet en temmelig udviklet Finne med radiale Kanaler til Længdekanalerne, fuldkommen lig Virgularie- 

 bygningen. Imedens Sarcosomaet ikke adskiller sig væsentlig fra Alcyonidens. er Spikeldannelsen aldeles Pennatulidens. 



Af det ovenanforte Citat vil det erfares, at KoUiker antager Pseudogorgia Godeffroyi for at være en Alcyonide, 

 der er i Begreb med at omdanne sig til en Pennatulide, og vi indrømme gjerne, at Pseudogorgia kan opfattes saaledes; men 

 gaa vi ud fra denne Betragtningsmaade, saa er det indlysende, at Gøndul mirabilis er skredet længere frem paa Omdannelsens 

 Vei, og synes allerede at have forladt Gorgonidestadiet, forsaavidt et saadant maa gjennemgaaes, imedens Pseudogorgia endnu 

 bærer stærke Spor deraf. Ved disse Overgange iagttages rigtignok store Sprang; de kunne nemlig ikke forfølges Skridt for Skridt 

 paa sin lange Vandring, saa at der altid kan reises stærke Tvivl om, hvorvidt en saadan Omdannelse virkelig finder Sted; men 

 vi formene, at fremtidige Forskninger nok ville komme til at binde Overgangene nærmere sammen. — Vi kunne imidlertid ikke 

 undlade at gjøre opmærksom paa, at KoUiker har beskrevet endnu en anden Overgangsform, nemlig Siphonogorgia Godeffroyi,') 

 der staar imellem Alcyoniderne og Gorgoniderne. Dens Habitus er Gorgonidens, og Sarcosomaet saavel paa Stammen som 

 paa Grenene er meget haardt af Kalkafsætninger og skilt ligesom Paragorgiaceerne i en Centraldel (Axe) og Cortex, imedens 

 Polyperne have den forlængede Gastralhulhed, der er egen for Alcyoniderne, dog med den Forskjel, at her findes kun 4 Septa. 

 — Det vil erindres, at Gøndul mirabilis havde i Centralkanalen 4 Klapper, som vi antydede muligens kunde være en høiere 

 Udvikling af 4 Septula i Axial-Polypens Gastralhulhed; forholder dette sig saa, da kunne vi se i den nysomtalte Afvigelse hos 

 Siphonogorgia's Polyper en begyndende Tendents til Dannelsen af de 4 Skillevægge hos Pennatuliderne. Hvorom alting er, 

 saa frembyde disse Overgangsdyr en særegen Interesse, der altid fængsler Naturforskerens Opmærksomhcd i hoi Grad og lige- 

 som tvinger ham ind paa spekulative Veie, hvilket maa tjene os til Undskyldning for, hvad vi her yttre. 



Vi have tidligere berort, at vi i Haimeia fulva og hyalina, Monoxenia Darwini og Hartea elegans sandsynligvis have 

 Urformer for Korallerne; Overgange fra dem til de mere udviklede Alcyonider kunne vi ikke paavise, ihvorvel de vistnok fin- 

 des; men fra Alcyoniderne til Gorgoniderne kan vel Siphonogorgia betragtes, og fra Gorgoniderne til Pennatuliderne, Pseudo- 

 gorgia og Gondul. Fortsatte Undersøgelser skulle end yderligere komme til at befæste Descendenstheorien for Korallernes 

 Vedkommende. 



Gimdul mirabilis kan ikke henfores til nogen af de for Pennatuliderne opstillede Familier, hvorfor vi anse det 

 fornødent at danne ikke alene en ny Familie, men ogsaa en ny Section, der bliver den 4de under Ordenen Pennatulida efter 

 det af KoUiker dannede System. 2) 



Orden: Pennatulida. 



4de Section: Gønduleæ. 

 Rachis fastsiddende med udviklede Finner paa begge Sider, forsynede med lange Kalkspikler. 



') A. Kolljker. Die Pennatulide UmbeUula, und zwei neue Typen der Alcyonarien pag. 19. Wurzburg 1874. 



'') Report on the soientiac ResuUs of the Voyage of H. M. S. Challenger during the Years 1873—76. Zoology, Vol. I Part II. — Report 

 latulidn hv A. Kollilror 



on the Pennatulida by A. Kolliker. 



