24 



Den adskiller sig væsentlig fra Cladiscus gracilis ved sin nogne Ventralflade, ved den korte Række Zooider under 

 Cellerækkerne, ved de korte, bugede Celler, ved disses Antal, der i Regelen er 4 i hver Række, og endelig ved at Papillerne 

 paa Cellernes Rand ere længere, hvilket ogsaa er Tilfældet med Polyperne. 



Af Cladiscus gracilis') havde vi kun et defekt Exemplar, hvorfor ogsaa Beskrivelsen, ligesom Slægtsmærkerne, blev 

 ufuldstændig. Af Cladiscus Lovéni have vi erholdt et fuldt udviklet Exemplar fra Professor Sven Loven i Stockholm, fundet 

 i Bohuslehn, og ved Hjælp af dette kunne vi fuldstændiggjøre Slægtskarakteren. 



Slægtskarakter. 



Stokken liden, stiv. Cellerne adskilte, siddende paa Rachis i afvexlende Rækker, forsynede med 8 Længderibber, 

 samt 8 Papiller omkring Aabningen. Polyperne robuste, retraktile. Axen rund, ender knopformig ved Begyndelsen af Stok- 

 kens pulpose Del. Ingen Kalk, hverken i Polyper, Celler eller Sarcosoma. 



Professor Kolliker har i Report on the scientific Results of the Voyage of H. M. S. Chalenger Zoology. Vol. I. 

 Part IL Report on the Pennatulida, givet en systematisk Fremstilling af Pennatulidernes Familier, som afviger i flere Henseen- 

 der fra hans tidligere Systematik. I denne Fremstilling henregner han Slægten Cladiscus til Familien Protocaulidæ, der som 

 Karakter skal være uden Celler; men da Cladiscus har endogsaa meget udviklede Celler, maa dette have undgaaet hans Op- 

 mærksomhed. Vi antage derfor, at den rettest bor optages i Familien Procoptilidæ. 



Pennatula distorta, varietas aculeata, nob. 



Tab. XI, fig. 5—10. 



Af denne stærkt udprægede Varietet have vi faaet overdraget et smukt Exemplar af Konservator Storm i Thrond- 

 hjem, der har opfort den som den ægte Penn. distorta. Den afviger dog fra denne saameget i flere Henseender, at det vel 

 kunde forsvares at gjore den til en ny Art. Vi ville imidlertid foretrække at behandle den som en Varietet, der synes at 

 være i stærk Oparbeiden til en selvstændig Art. 



Førend vi gaa over til at beskrive den, skulle vi med nogle faa Ord henlede Opmærksomheden paa den af os i 

 3die Hefte af Fauna littoral, Norvegiæ beskrevne og afbildede Pennatula aculeata, der senere er funden paa forskjellige Lokali- 

 teter, saaledes i Sognefjorden og paa de nordamerikanske Kyster. Professor Verrill angiver, at den blev fundet i stor Mængde 

 i St. Lawrence Bugten, — og han har ikke yttret nogen Tvivl om Artens Selvstændighed, hvorimod Professor Kolliker, der 

 har undersøgt et Exemplar fra Kjobenhavnermuseet, antager den for en Varietet af Pennatula phosphorea. Vi kunne gjerne gaa 

 over til denne Mening, og det saameget desto lettere, som vi have et lignende Forhold for os ved Penn. distorta. og ved den 

 som vi nu opfnre som en Varietet. 



Stokken er 220 mm. lang, dens øverste Del temmelig bøielig og ganske tilspidset, dens nederste Del ender i en 

 tenformig Bulbus, fig. 5. 



Rachis er 130 mm. lang, 4,5 mm. bred paa Midten og aftager successivt baade opad og nedad, saa at den kun er 

 2 mm., hvor den gaar over i Stilken. Ventralfladen er lidt fladtrykt imod Midten, hvor der er en dyb Længdefure omtrent 

 0,3 mm. bred, og paa dens begge Sider sees 2 — 3 uregelmæssige Rækker pigformede Zooider. imellem hvilke findes en Mængde 

 tætstaaende, sædvanlige Zooider, der strække sig henimod Finnernes Grunddel uden at gaa over paa denne, saa at Siderne af 

 Rachis ere ganske nøgne, fig. 5. Paa Dorsalfladen, der er mere hvælvet, er en lignende Længdefure, kun ikke saa dyb, og 

 langs denne sidde paa den nederste Del en distinkt Række Zooider paa hver Side; fra Midten af Rachis og opover er der 

 2 — 3 Rækker, fig. 6. 



Finnerne (Bladene) sidde afvexlende langs Rygfladens Sider, 37 i Antal, og ere dreiede efter Længdeaxen. fig. 5, 6. 

 Paa den øverste Halvdel af Rachis ore de længste 35 — 40 mm. lange, 2,5 mm. brede ved Grunden, 1,5 mm. paa Midten, og 

 bære 10 Polyper, der inderst staa indtil 5 mm. fra hinanden, imedens de længere ud paa Finnen staa tættere, fig. 5, 6. Op- 

 imod Spidsen af Rachis aftage Finnerne i Længdc og bære 9 — 8 Polyper, — ja de to overste Finner ere kun 8 — 9 mm. lange; 



') Fauna littoralis Norvegiæ, Bergen 1877, 3 Hefte, pag. 



101. 



