93 



Ri 13— 14; R, l-f-13 14+IX; G 2 + 12 f- VIII— IX; 

 Br31— 33; Bu 1 +5; H x + 19 + x. 



Thunfisken er en af Jordens største Benfisk. Tre 

 Meter lang kan den blive, og der paastaas endog fem. 

 Her i Norden fanges kun ældre Individer^ og de er kun 

 sjælden under to Meter lange, til hvilken Længde svarer 

 en Vægt paa over halvandet Hundrede Kilogram. Dog 

 maalte en ved Palsgaard Strand i Juli 1884 fanget Thun- 

 fisk kun omkring en Meter. Under sin pelagiske, stime- 

 vise Omstrejfen paa Jagt efter Sild, Makrel og Hornfisk 

 kommer den fra sit egentlige Hjem, Middelhavet og At- 

 lanterhavet, ikke saa sjælden ind i vore Farvande. En 

 saa stor Fisk undgaar ikke Opmærksomheden, naar den 

 driver død paa Land, og fra Husby Strand (Vesterhavet) og 

 Vedbæk (Øresund) kendes saadanne ilanddrevne Thunfisk 

 (November 1869, September 1876), og ved Liseleje (Sjællands 

 Nordkyst) strandede en endnu levende Thunfisk i Oktober 

 1905. Men ogsaa levende tildrager den sig Opmærksom- 

 heden, thi den er en livlig Fisk, der hyppig jager i Vand- 

 skorpen og endog springer helt op af Vandet, som Winther 

 saa det i August 1876 ved Sjællands Rev. Mærkelig nok 

 har ogsaa andre af vore ældre Naturforskere selv iagttaget 

 den levende Thunfisk. Krøyer saa den i flokkevis ved 

 Snekkersten jage efter Hornfisk, og Feddersen saa den i 

 Store Bælt. Helt ind i Østersøen kommer den ogsaa til 

 Tider; i Ekernførdebugt er den set og fanget, ved Stral- 

 sund og Coslin er den taget, og i 1877 blev den muligvis 

 set ved Bornholm. I Middelhavet foregaar et meget ind- 

 bringende Fiskeri efter den særlig med en Slags store 

 Bundgarn. Den stærke Thunfisk er meget sky og lader sig 

 let skræmme ind i Garnets inderste, i Bunden lukkede 

 Rum, hvor den dræbes. Ved Norge er den en ret jævnlig 

 Gæst, og der tog man den i hvert Fald tidligere ofte med 

 Harpun. For øvrigt bider Thunfisken villig paa Krog agnet 

 med Sild, men der skal stærke Redskaber til at holde den. 



Thunfiskens Kød er særdeles højt anset. Dets Blod- 

 rigdom giver det en Farve og Smag, som minder om 

 Pattedyrkød. Nedlagt i Olie forekommer det i Handelen 

 ogsaa hos os. 



2. Pelamideslægten {Sdrda Cuvier). 

 Kroppen er tenformet og trind eller noget sam- 

 mentrykt. Den forreste Del af Ryggen er dækket 

 af et Panser. Rygfinnerne er kun lidet adskilte. 

 Den forreste Del af første Rygfinne er ikke høj og 



