180 



dog er sjælden og delvis har ændret Udseende. I vore 

 Farvande er den overalt almindelig i Foraars- og Sommer- 

 tiden paa Dybder med fra fire indtil tredive Meter Vand, 

 haard Bund og Plantevækst; men det synes, som om den 

 kun netop i Legetiden — der falder fra det tidlige Foraar 

 til hen paa Sommeren for de forskellige Individer — op- 

 holder sig her for straks efter Legetidens Ophør at for- 

 svinde, uvist hvorhen; det er muligt, at den søger Bunden 

 paa dybt Vand, men det er ogsaa tænkeligt, at den holder 

 sig pelagisk ude paa dybere Vand, thi, hvor lidt man end 

 efter Stenbiderens Ydre skulde tiltro den Evne til et pela- 

 gisk Liv, saa er den dog adskillige Gange taget i aabent 

 Vand. Han og Hun følges ad til Legepladsen, der søges 

 mellem Sten og Tang. Her afsætter Hunnen den mege^ 

 store Æggeklump, og medens Hunnen nu forsvinder, 

 overtager Hannen en Vagttjeneste ved Æggene, indtil de 

 er klækkede; under denne Vagt ligger den oftest med 

 Snuden lige mod Æggeklumpen og forsvarer denne modig, 

 om den angribes. Ikke sjælden er Æggene afsat paa saa 

 lavt Vand, at de ligger tørre ved Ebbe, men Hannen op- 

 giver dog ikke Pasningen. Naar Æggene klækkes, for- 

 svinder ogsaa Hannen. De smaa Unger træffes Somme- 

 ren igennem i det bevoksede Bælte og kan ogsaa findes 

 pelagisk (Marts— Juli); de ligner meget Ringbuge, men 

 kan let kendes fra disse paa den Hudflig, der danner 

 første Rygfinne, og paa den ringe Længde af anden Ryg- 

 finne og Gatfinnen (Ringbugene har kun een Rygfinne). 

 Oftest ser man de smaa Stenbider-Unger sidde fæstet 

 paa Tangblade e. 1. med Halen slaaet op langs den ene 

 Side; først naar de er blevet henved et Par Centimeter 

 lange, begynder Benknuderne og Kølene at vise sig, men 

 endnu, naar de ved den dobbelte Størrelse har faaet de 

 voksnes Form, kan de have bevaret den brogede Farve- 

 tegning, de havde som ringbuglignende Unger. Om Efter- 

 aaret forlader Ungerne Kystbæltet; næste Foraar træffes 

 de her igen, men samtidig med, at det næste Sæt Yngel 

 kommer til Verden, forsvinder de aarsgamle Unger, og 

 man ser nu sjælden noget til dem, før de er blevet køns- 

 modne og søger Legepladserne. Ogsaa Stenbiderens Føde- 

 emner er gaadefulde. Hyppig findes dens Mave fyldt 

 med en hvid, grødagtig Masse; denne hidrører fra for- 

 tærede Gopler og hos os særlig Ribbegopler. Det er dog 

 usandsynligt, at Goplerne, udover netop i Stenbiderens 

 Legetid, skulde kunne være tilstrækkelig Næring for den, 

 og der er da ogsaa undertiden fundet Orme og Krebsdyr 

 i dens Mave. Paa Krog gaar Stenbideren aldrig — den 

 fanges altid i Ruser eller Garn — men i Fangenskab tager 

 den dog sønderskaaret Fisk. Ungerne lever særlig af 

 mindre Krebsdyr. 



