12 



anden Rygfinne. Bundfarven er hyppigst graa eller graa- 

 brun paa Ryg og Sider, der er bestrøede med smaa, runde, 

 mørke Pletter; Bugsiden er sølvgraa eller midtpaa mere 

 hvid; de store „Havtorsk" er dog lysere, mere graa, me- 

 dens „Rødtorsken" kan være næsten cinnoberrød over hele 

 Kroppen med Undtagelse af den lyse Bug. 



R, 12—16; R 2 16-21; R 3 17-20; G x 17-23; G 2 15- 

 19; Br 16-21; Bu 5-6; Hx + c. 23 -f- x. 



Torsken kan blive godt halvanden Meter lang og naa 

 en Vægt paa over tyve Kilogram. Saadanne Kæmper hører 

 dog alle Steder til Sjældenhederne, men de kan dog ogsaa 

 træffes hos os: i Vesterhavet tages der jævnlig Torsk paa 

 indtil femten Kilo, sjælden paa over tyve Kilo; ved 



Fig. 4. Torsk. (Efter Francis Day). 



Nytaar 1893 toges fra Harboøre endog en Torsk paa 25,5 

 kg. Selv i Østersøen, hvor Torsken gennemgaaende er 

 mindre, har man taget den paa 114 cm (1896) og 122 cm 

 (1907), den sidste vejende 18,5 kg; i den vestlige Østersø 

 er en 19 kg vægtig Torsk taget i Bugten ved Kiel. 

 Torskens Udbredelsesomraade er stort; det strækker 

 sig fra Novaja - Semlja, Spitsbergen og Grønland langs 

 Europas Kyster mod Syd til den biskayiske Bugt og langs 

 Amerikas Kyst til Kap Hatteras, og tillige omfatter det de 

 nordlige Dele af Stillehavet ned til Oregon og Japan; i 

 Østersøen gaar Torsken næsten til Bunden af den bott- 

 niske og den finske Bugt. Hos os er den almindelig i 

 saa at sige alle vore Farvande, og da den ikke skyr ret 

 brakt Vand, trænger den undertiden endog op i Aamun- 

 dingerne. Alt efter Alder og Aarstid lever den paa Dyb- 

 der fra faa Meter ned til mindst syv Hundrede Meter; 

 som Regel holder den sig nær Bunden, men meget tyder 

 paa, at de ældre Torsk ofte forfølger Sildestimer o. 1. ud 

 i de mellemste Vandlag ude over langt større Dybder. 



