17 



Kulleren forekommer fra Island og Spitsbergen, Bjørne- 

 øen og Murmankysten ned til den biskayiske Bugt og ved 

 Atlanterhavets Vestkyst ned til Kap Hatteras. Hos os er 

 den almindelig i Vesterhavet, Skagerak og Kattegat, hvor 

 den særlig holder sig i den østlige, dybere Del og derfra 

 gaar ned i Øresunds nordlige Del; tillige forekommer den 

 i den vestlige Østersø, omend sjælden; men da den ikke 

 taaler Brakvand, er den i det meste af Bælthavet, Øre- 

 sunds sydlige Del og den egentlige Østersø en fremmed 

 Fisk. Kulleren holder sig i Reglen ved Bunden paa den 

 bløde Bunds Omraade, paa Dybder fra fyrretyve til over 

 Hundrede Meter; den er en udpræget Strejffisk, hvis 

 Stimer ofte den ene Dag maa søges helt andre Steder end, 

 hvor de stod den foregaaende, men tillige er den en Nord- 

 fisk, saa at Mængden af Kuller i det sydlige Vesterhav 



Fig. 5. Kuller. (Efter Francis Day). 



er langt større Vinter og Foraar end Sommer og Efteraar. 

 Kullerens Føde bestaar i langt højere Grad end Torskens 

 af Bunddyr, men kan alt efter Opholdsstedet overvejende 

 være Muslinger, Orme, Pighude (særlig Slangestjerner) 

 eller Krebsdyr; Smaafisk kan den ogsaa tage, men som 

 Regel spiller det en underordnet Rolle. Legetiden falder 

 i Aarets første Halvdel, særlig fra Midten af Februar til 

 Midten af Marts; legende Fisk findes vist kun i ringe 

 Mængde indenfor Skagen, thi Kulleræg er her kun taget 

 i Læsø Rende og kun i ubetydeligt Antal. Ligeledes fore- 

 gaar der ingen synderlig Leg i det sydlige Vesterhav, 

 hvorimod der paa den store Fiskebanke og i Vesterhavets 

 nordlige Del mellem 58° og 60° over Dybder paa mellem 

 80 og 130 Meter er udstrakte Legepladser for vore Haves 

 Kuller. Æggene er pelagiske ligesom Ungerne indtil en 

 Størrelse af tre — fire Centimeter. I endnu højere Grad 



C. V. Otterstrøm: Fisk II. 9 



