21 



kendt. Den holder sig fortrinsvis paa Klippebund, og af 

 de seksten Gange, den med Sikkerhed vides taget i vore Far- 

 vande, drejer det sig i de ti Tilfælde om Fangster ved den 

 klippefulde svenske Kyst. Af disse seksten Individer, fange- 

 des to i Vesterhavet (Agger, 9. Januar 1884; udfor Haurvig 

 Baake, August 1912), to i Ringkjøbing Fjord (August og 

 Oktober 1912), eet i Nissum Bredning (August 1912), syv i 

 Skagerak og fire i Kattegat, alle i Tiden fra Juni til Januar. 

 Skægtorsken tager særlig hvirvelløse Dyr og kun i mindre 

 Udstrækning Smaafisk. Dens Legetid falder i Kanalen 

 sidst paa Vinteren, men skal ved Helgoland ligge i Maa- 



Fig. 7. Skægtorsk. (Efter Francis Day). 



nederne Juni— August. Rimeligvis er de pelagiske Æg at 

 træffe i Vesterhavet, men næppe i større Antal, og de er 

 vanskelige at skelne fra f. Eks. Hvillingens Æg. Den er 

 Genstand for Fangst, hvor den er hyppig. 



5. G ly se (Gådus mi nu tus O. Fr. Muller). 

 Svagt Overbid. Afstanden fra Snudespidsen til Øjet 

 er mindre end Øjets vandrette Tværmaal. Hagen bærer 

 en kraftig Skægtraad, der dog ikke er saa lang som 

 Øjets Tværmaal. Nogle af Tænderne er en Del større end 

 de øvrige. Gattet ligger under første Rygfinnes Slutning, 

 og Afstanden fra Snudespidsen til Gattet er mere end en 

 Tredjedel af Totallængden. Skællene er ligesom hos den 

 foregaaende Art store i Forhold til de andre Torskearters. 

 Sidelinien buer svagt over Brystfinnerne og bøjer nedad 

 under anden Rygfinne, hvorefter den forløber langs Hale- 



