23 



6. Sej (Gådus virens Linné). 



(Krøyer: Merlångus carbonårius; Gill: Pollåchius 

 carbonårius). 



Underbid. Hos unge Fisk findes paa Hagen en rudi- 

 mentær Skægtraad, der helt er forsvundet hos de ældre. 

 Overkæbens Tænder er smaa og karteagtige. Gattet ligger 

 bagtil under første Rygfinne. Halefinnen er temmelig stærkt 

 indskaaret. Sidelinien sænker sig en Smule fra Gælle- 

 spaltens øverste Ende til hen under anden Rygfinne, men 

 er iøvrigt næsten ret. Farven er vekslende og er meget 

 mørkere hos de gamle end hos de unge; i Hovedtrækkene 

 er Ryggen olivengrøn eller sortegraa, Siderne og Bugen 

 sølvgraa eller sølvhvide; Pande, Snude, Læber og Mund- 



Fig. 9. jSej. (Efter Francis Day). 



hule ofte sorte; Sidelinien er hvid, hos unge Fisk graalig. 

 Den levende Fisk og særlig de unge har et smukt Metal- 

 skær, der hurtig taber sig efter Døden. 



R x 12—15; R 2 18—24; R 3 19-23; G t 23—29; G 2 18— 

 23; Br 19—21 ; Bu 6; H x + 23-31 + x. 



Sejen kan naa en Længde af godt en Meter og en 

 Vægt af over en halv Snes Kilogram. Dens Udbredelses- 

 omraade gaar fra Murmankysten og Island (ved Grønland er 

 den meget sjælden) sydpaa til den biskayiske Bugt og om- 

 fatter tillige en Del af Nordamerikas Østkyst samt maaske 

 Middelhavet. Sejen ynder ikke Brakvand og gaar derfor hos 

 os sjælden ind i Bælthavet eller Sundets sydlige Del, 

 hvorimod den er almindelig i Vesterhavet (særlig dets 

 nordlige Del), i Skagerak og i Kattegats nordlige og øst- 

 lige Del. I Øresunds nordlige Del forekommer Sejen, 

 omend sjælden; i den vestlige Østersø er den yderst sjæl- 

 den og vist kun kendt fra ældre Tid; en enkelt Gang~er 



