24 



den taget saa langt udenfor sit rette Hjem som i Hjarbæk 

 Fjord og Syd for Ourø i Isefjorden (1 Stk. 8 kg, d. 29. 

 April 1890). Det er med Rette sagt, at Sejen saavel i 

 Ydre som i Levevis forener ikke saa lidt af Makrelen med 

 Torsken. De yngre Sej fører et næsten pelagisk Liv i 

 Kysternes Nærhed, medens de ældre trækker ud paa dy- 

 bere Vand; men heller ikke her søger Sejen sin Næring 

 paa Bunden, men lever som de yngre hovedsagelig af 

 Svævets Dyr (Krebsdyr, Pilorme o. 1.); ofte gaar dog ogsaa 

 Storsejen nærmere Land for at forfølge Fiskeyngelen og 

 Sildestimerne, og berømt er det Skuespil, der da udfolder 

 sig, naar Sejstimen har jaget Smaafiskene sammen og 

 trænger Byttet op i Vandskorpen, der syder og bruser 

 under Sejenes livlige Bevægelser og Spring, medens 

 Maageflokke hidlokkes og fra oven deltager i Myrderiet. 

 Legen foregaar i Maanederne Januar— April paa Dybder 

 af mindst halvandet Hundrede Meter; det er følgelig kun 

 Skagerak og Vesterhavets nordlige Del, der hos os kan 

 komme i Betragtning som Legepladser, og sin Hovedlege- 

 plads har Sejen oppe nordenfor Shetlands Øerne. Æggene 

 og den spæde Yngel er pelagiske, men ved tre— fem Cen- 

 timeters Længde søger Yngelen ind mod Kysten. Først 

 som noget ældre breder Sejen sig til det sydlige Vester- 

 hav og til Kattegat, hvor unge Sej f. Eks. kan træffes 

 som Strejffisk inde i Bændeltangsomraadet. Sejen er ikke 

 saa velsmagende som Torsken, men er dog Genstand for 

 betydelige Fiskerier, særlig ved Island og Norge. Den 

 samlede nordeuropæiske Sejfangst beløb sig i 1908 til om- 

 kring 40 Millioner Kilogram. Den tilvirkes mest som 

 Stokfisk. Hos os fanges den nærmest lejlighedsvis. 



7. Lubbe (Gådus pollåchius Linné). 

 Stærkt Underbid. Intet Spor af Skægtraad paa Hagen. 

 Overkæbens Tænder er smaa og karteagtige. Gattet ligger 

 under den forreste Del af første Rygfinne. Halefinnens 

 Bagrand er svagt indadbuet. Sidelinien bøjer stærkt nedad 

 under Slutningen af første Rygfinneogunder Mellemrummet 

 mellem denne og anden Rygfinne, hvorpaa den forløber 

 ret til Halefinnen langs Sidens Midte. Farven veksler 

 noget og er mørkest hos de ældre Fisk; Ryggen er oliven- 

 grøn eller sortegraa, Siderne samt Bugen sølvgraa, og 

 mellem Ryggens mørke og Sidens lyse Farve er Grænsen 

 skarp; Pletter og bølgede Striber af Messingglans paa 

 Siderne; Sidelinien er brunlig eller graalig. 



