28 



R t 12-13; R a 11-14; R 3 21^25; G x 34— 41; G 2 23- 

 27; Br 20—21 ; Bu 6; H x + 24-26 -f x. 



Sortmunden bliver indtil knap en halv Meter lang. 

 Dens Udbredelsesomraade gaar fra Finmarken og Island 

 i det mindste til Gibraltar og omfatter Middelhavet. Rime- 

 ligvis lever Sortmunden pelagisk i Vandlagene mellem et 

 halvt og et Par Hundrede Meters Dybde i det aabne 

 Ocean, men hvor den kommer i Kystens Nærhed, gaar 

 den ind paa lidt lavere Vand. Hos os er den kun kendt 

 fra Skagerak og fra det allernordligste Kattegat. Dens Føde 

 bestaar af Svævets Krebsdyr og til Tider af Fiskeyngel. 

 Legetiden falder rimeligvis i de første Foraarsmaaneder, 

 og Legen synes udelukkende at foregaa ude i det aabne 

 Ocean. Æggene er ikke kendt, men er uden Tvivl pela- 

 giske; de spæde Unger træffes ude over Dybder paa Tu- 

 sinde Meter og mere. De unge Fisk vedbliver meget længe 

 (femten Centimeter lange og mere) at holde sig i Over- 

 fladens Vandlag. Sortmundens Kød er ret velsmagende, 

 men løst og lidet anset. Fisken har ingen økonomisk Be- 

 tydning hos os, men i Norge er den til Tider Genstand 

 for lidt Fiskeri. 



2. Sølvtorskslægten (Gadiculus Guichenot). 



Formen ligner Torskens. Munden er stor og 

 stærkt opstigende. Fine Fløjeistænder paa Mellem- 

 kæbeben og Underkæbe; Overkæbeben og Gane- 

 ben tandløse; Plovskærben med eller uden Tænder. 

 Syv Gællehudstraaler. Tre adskilte Rygfinner og to 

 Gatfinner. Fri Halefinne. Almindeligt byggede Bug- 

 finner. Brystfinnerne er fæstet lavere end hos 

 Torskeslægten. Sideliniesystemets Forgreninger paa 

 Hovedet er overordentlig stærkt udviklede, saa at 

 der dannes store, aabne Gruber. Store Skæl. 



Der kendes to Arter, hvoraf den ene (G. argenteus) 

 lever i Middelhavet og i Atlanterhavet fra lidt norden for 

 Ækvator i det mindste til udfor Spanien, medens den an- 

 den Art er nordligere og forekommer hos os. 



