35 



Øjnene er langt mindre end Øjets lodrette Tværmaal. 

 Halestilken er lavere end hos Langen. Halefinnen er kun 

 svagt afrundet, undertiden næsten lige afskaaret. Farven 

 er næsten ens brun over det hele, eller Ryggen og det 

 øverste af Siderne er brune med Bronceglans, medens 

 Bugen og det nederste af Siderne er mørkegraa med 

 Bronceglans; Brystfinnernes yderste Del, den bageste Flig 

 af anden Rygfinne og af Gatfinnen samt Halefinnens øverste 

 og nederste Hjørne er sortagtige; alle de uparrede Finner 

 har yderst en hvid Kant. 



R x 11-15; R 2 74-85; G 70-81; Br 18—22; Bu 5-6; 

 H x + 24—34 + x. 



Fig. 17. Byrkelange. (Fra Stuxberg). 



Byrkelangen bliver ikke saa stor som Langen, men 

 skal dog kunne overstige halvanden Meter. Indtil for faa 

 Aar siden kendtes den kun fra den norske Kyst fra Fin- 

 marken og sydefter, fra Skagerak og Kattegat samt fra 

 Færøerne og Island; men nu har det vist sig, at dens 

 Hjem uden Tvivl er Atlanterhavets Dybder paa omkring 

 Tusinde Meter og mere. I vore Farvande er den taget i Skage- 

 raks Dyb (c.560m; c. 13. April 1907) og fem Gange i Katte- 

 gats Renden mellem Trindelen og Vinga (Vaaren 1872,21. 

 Maj 1872, 12. Januar, 1. April og 5. April 1875). Legetiden 

 falder vistnok i Foraarsmaanederne, thi fra Maj til Juni 

 er de spæde Unger (Æggene kendes ikke) almindelige ude 

 over Atlanterhavets Dybder, særlig fra Højden af de bri- 

 tiske Øer op til Island; fra de dybe vestnorske Fjorde 

 kendes Yngelen ogsaa. Ved Norges Kyst har Byrkelangen 

 Betydning for Fiskeriet. Dens Kød er endnu bedre end 

 Langens. 



5. Ferskvandskvabbeslægten (Lota Cuvier). 

 Legemet er middellangstrakt. Hagen bærer en 

 Skægtraad. Overkæbeben og Ganeben er tandløse; 



