53 



den anden i Middelhavet levende Fierasfer-Art (F. acus) 

 med Halespidsen forrest borer sig ind i Søpølsens Vand- 

 lunge, hvor der kan være flere Fisk samtidig, dog ofte 

 med det Resultat, at Vandlungen sprænges, og Fiskene da 

 holder til i selve Krophulen; som Regel synes Søpølsen 

 ikke at have Meen af sin Gæst, der ikke egentlig snylter 

 paa sin Vært, men kun faar Husly („hospiterer") og maaske 

 tillige tager Smaadyr, som Vandstrømmen fører med sig 

 ind i Vandlungen; dog kan det ske, at Fiskene bliver 



Fig. 30 Fierasfer dentatus. 188 mm. Skagerak; 1880. 

 Noget beskadiget. (Efter F. A. Smitt). 



ubehagelige for Søpølsen, der da udstøder sine Indvolde. 

 Muligt er det, at vor Fierasfer som ældre lever mere 

 frit; naar Halespidsen afbrydes, hvad ofte sker, dannes 

 der paa Stumpen en falsk Halefinne (jvf. Langhalerne), 

 der næppe er saa let at føre ind i Søpølserne som den 

 oprindelige, fint tilspidsede Hale. Hovedparten af sin Næ- 

 ring maa Fierasfer sikkert ogsaa søge udenfor sin Vært, 

 og dens stærkt udviklede Sideliniesystem tjener den da til 

 at spore Vandstrømmen fra en Søpølse, som den atter kan 

 krybe ind i. Ogsaa Legen maa vel foregaa i det fri. Æggene 

 hænger rimeligvis*) ved Slim sammen i omtrent otte Cen- 

 timeter lange og fire Centimeter brede Masser, der inde- 

 holder nogle Tusinde Æg og driver pelagisk om, men 

 hurtig opløses. Ungerne lever pelagisk henved et Aar og 

 søger først Bunden og Søpølserne ved en Længde af om- 

 kring ti Centimeter. 



5. Langhalefamilien (Macruridæ). 



Formen er langstrakt, fortil mer eller mindre tyk, 

 bagtil afsmalnende og udløbende i en lang, sammen- 

 trykt og tilspidset Hale. Munden er stærkt fremskyde- 



*) Saaledes er Forholdet hos den nærstaaende Art, Fierasfer acus. 

 Æggene af Fierasfer dentatus kendes endnu ikke. 



