129 



at yngle, men fra hvilke den aldrig kan naa ud til Havet; 

 den naar ikke Vandreformens Størrelse, men kan dog 

 blive godt tolv Kilogram tung, og i forskellige Hense- 

 ender danner den Overgang til Ørreden. Hos os findes kun 

 den vandrende Form. I vore Have fanges den saavel 

 omkring Bornholm som i Skagerak og Kattegat og af og 

 til andet Steds. Derimod er det kun faa af vore Vandløb, 

 der regelmæssig besøges af Laksen. Egentlige Laksevande 

 har vi kun i Jylland, og her er det kun Gudenaaen og 

 de vestjydske Aaer: Storaa, Skjernaa, Varde Aa, Sneum 

 Aa, Kongeaa og Ribe Aa, der frembyder passende Betin- 

 gelser for den. Undtagelsesvis forvilder Laksen sig op i 

 andre Vandløb (Skive-Karup Aa, Kolding Aa). Endelig 

 findes Laksen selvfølgelig i Randers Fjord og de vest- 

 jydske Fjorde, hvor den gaar ind for at søge op i Aaerne. 

 Først i den nyeste Tid begynder der at falde Lys over 

 mange hidtil gaadefulde Sider af Laksens Liv, men endnu 

 er langtfra alt opklaret. Det er dog allerede tidligere godt- 

 gjort, at Laksen ikke yngler i Havet, og at dens Æg kun 

 med Vanskelighed kan befrugtes i Saltvand og ikke kan ud- 

 vikles deri, og det er med Sikkerhed fastslaaet, at Laksen 

 kun yngler oppe i rindende, ferske Vande. Hos os kendes 

 Forholdene bedst fra Gudenaaen; her begynder Legen 

 midt i Oktober eller lidt senere og vedvarer til sidst i 

 December eller hen i Januar; indtræffende streng Frost 

 kan afbryde Legen, særlig paa Legepladserne i Sidestrøm- 

 mene (Tange Aa, Borre Aa), vanskeligere i selve Hovedløbet. 

 Til Legeplads vælger Laksen et Sted med frisk Strøm og fem 

 til ti Decimeters Dybde, hvor Bunden bestaar af Smaasten. 

 Hunlaksen, der som Regel følges af een eller flere Han- 

 ner, opholder sig ofte i længere Tid i Nærheden af Lege- 

 pladsen, førend selve Legen begynder. Til sidst har den 

 fundet et passende Sted, og med Snude og Hale (mest 

 med den sidste) udhuler den en Grube paa indtil et Par 

 Meters Tværmaal og en halv Meters Dybde; de fjernede 

 Smaasten skylles for største Delen af Strømmen ned, saa 

 at de danner en Vold for Enden af Legegruben. Hunnen 

 graver i det væsentlige selv denne Grube og stiller sig 

 nu ved dens forreste Rand; pludselig skyder en Han frem, 

 stryger sig op ad Hunnen og stiller sig ved hendes Hoved; 

 derpaa følger Gydningen. Æg og Mælk drives af Strøm- 

 men ned i Gruben eller standses af Volden; bagefter 

 slaar Hunnen Legevolden ned over Æggene, der saaledes 

 bliver begravede under et Lag Smaasten. Legegrubens 

 Plads er nu atter jævn, men kan en Tid lang kendes paa 

 de blanke, rene Sten, der adskiller sig fra den øvrige 

 Bunds mer eller mindre smuds- eller sanddækkede 

 Sten. I Overensstemmelse med, at Mælken hurtig hvirv- 



C. V. Otterstrøm: Fisk II. 9 



