133 



besværlige Vandring op mod Strømmen og det lange Op- 

 hold, inden Legen er forbi; thi i hele den Tid, Laksen er 

 inde i Ferskvand (altsaa indtil mere end et Aar), tager den 

 ikke Næring til sig af nogen Betydning*); dette Fedttab 

 medfører, at Kødet bliver graaligt, men Navnet „Graa- 

 ørred", som den „farvede" Fisk (Laks og Ørred tilsammen, 

 dog vistnok mest Ørreden) ofte fører, skyldes dog næppe 

 Kødet, men snarere Fiskens ydre Farve i Modsætning til 

 den sølvblanke Vinterlaks. Det første Tegn paa Farvnin- 

 gen er, at Huden bliver tyk og uigennemsigtig, hvorved 

 Sølvglansen sløres og til sidst forsvinder. Derefter ud- 

 vikles der en Masse Farveceller i Fiskens Hud; hos Hun- 

 nen er det mest sorte, gule og brune Farver, medens 

 Hannen tillige har rigeligt blaat og rødt. Naar Farvningen 

 er fuldt udviklet (henimod Oktober), ligner Laksene meget 

 lidt deres tidligere Skikkelse, Blanklaksen. Hunnerne er 

 da oftest mørke paa Ryggen, mørkt sølvgraa paa Siderne 

 og paa Bugen sodfarvede med en hvidlig Stribe langs 

 Bugens Midte; paa Hovedet og paa Siderne flere eller 

 færre sorte og røde Pletter eller sorte Pletter med brun 

 eller rød Ring. Hannernes Farve er langt mere forskel- 

 ligartet, saa at næppe to er ens, og derfor vanskelig at 

 beskrive. De skarpeste Farvesammensætninger optræder: 

 Bugen kan være sort og citrongul, og Kropsiderne har 

 ofte kødrøde og staalblaa, baandformede, uregelmæssige 

 Pletter slyngede mellem hinanden. Den kraftige røde 

 Farve har givet Anledning til Navnet „Rødørred". Endnu 

 mærkeligere er dog de Formændringer, Hannens Hoved 

 undergaar samtidig med Farvningen. Paa Underkæbe- 

 spidsen vokser der en Tap i Vejret, som kan naa en Højde af 

 45 mm ; denne Tap, „Krogen", 



er bruskagtig, og for at skaffe . .^^ - 



Plads til den, naar Munden 

 lukkes, viger Mellemkæbe- ^&$f~~~ »* 



benene fra hinanden, og der 9 - 



dannes en dyb Grube paa Snu- ^»^v .■ '© 

 dens Underside (se Figur 64 

 samt Figur 68, der viser 



Krog og Fordybning hos en "~*^^^ -4^ 



Ørred). Hos de mindre Han- 

 laks er Krogen forholdsvis ~--— -- 

 svag, hos de store ofte saa Fig. 64. Hoved af en stor 

 stærkt udviklet, at Mun- Hanlaks med Krog. 

 den, trods Gruben, ikke kan 1 U naturlig Størrelse, 

 lukkes helt. Hvilken Brug (Efter Zoologia danica). 



*) I nogle, men ikke i alle Laksevande, bider Laksen dog villig paa 

 Krog. Derfor kan der være et udmærket Fluefiskeri i de norske 

 og islandske Lakseelve, medens f. Eks. Rhinen ikke egner sig herfor. 



