134 



„Kroglaksen" gør af sin Krog, har ikke kunnet oplyses; det 

 har været tænkt, at den benyttedes til at grave Legegrube 

 med eller til at fastholde Hunnen med, men det er Hun- 

 nen, der graver Legegruben, og Hannen fastholder ikke 

 Hunnen; snarere kunde den være en Art ufarlig Kamp- 

 vaaben overfor andre Hanner. 



Paa sin Vej fra Havet op mod Legepladsen maa 

 Laksen ofte passere vanskelig fremkommelige Strækninger, 

 rent bortset fra de Hindringer, Mennesket lægger den i 

 Vejen for at fange den. Nogle Steder er Strømmen ri- 

 vende, men det klarer den let; andre Steder er der natur- 

 lige Vandfald eller Stemmeværker, og her faar Laksen 

 Brug for sin berømte Evne til at springe. For at Springet 

 skal lykkes, maa Fisken for at kunne tage Tilløb have 

 dybt Vand ved Foden af det nedstyrtende, hvilket der 

 som Regel ogsaa er under naturlige Forhold; den kan 

 da gøre Spring i Luften paa een til halvanden Meters 

 Højde, og naar den derved at komme op i den sammen- 

 hængende Vandmasse, kan den svømme videre i selve 

 det nedstyrtende Vand. Større lodrette Fald kan den 

 selvsagt ikke springe op igennem, men den viser en 

 utrolig Udholdenhed og Styrke i at arbejde sig frem 

 gennem lange Fosser, hvor den da undervejs kan søge 

 Hvil bag en eller anden stor Sten. Hvor Hindringerne 

 er Laksen for vanskelige, særlig hvor Industrien har op- 

 stemmet Vandløbene, benytter den villig de for dette 

 Formaal byggede Fisketrapper, der bestaar i Render, som 

 leder fra Overvandet til Undervandet og er afdelt med 

 Skillevægge, saa at det store Fald fordeles paa mange 

 smaa. Er Laksen naaet over Hindringerne, bliver den hidtil 

 livlige og udholdende Fisk ofte urørligt staaende i et eller 

 andet Skjul. Den søger jo ingen Føde og har al sin op- 

 sparede Kraft behov for at gennemføre Kønsorganernes 

 Udvikling og selve Gydningen. I December Maaned 

 vejer Blanklaksens Æggestokke 0,5 °/o af hele Fiskens 

 Vægt, i den paafølgende November Maaned 20—25 °/o. 

 I Virkeligheden er Fiskene, særlig Hunnerne, naar Le- 

 gen er forbi, afmagrede og afkræftede, saa at talrige 

 falder som et let Bytte for deres Fjender; de tilbage- 

 værende søger enten med det samme eller efter at have 

 ventet Vinteren over at naa ud i Havet. Disse „Nedfalds- 

 laks" ser værst ud lige efter Legen, særlig Hunnerne, 

 hvis hidtil udspilede Bug hænger løst og slapt; har først 

 Bugvæggen trukket sig sammen og Fisken begyndt at 

 faa lidt af sit Sølvskær igen, hjælper det paa Udseendet, 

 medmindre Fisken er blevet angrebet af Vandskimmel- 

 svampe, hvad ofte er Tilfældet; men Fisken er dog 

 stadig kraftesløs. Lykkes det den at komme ud i Havet 



