139 



i Legetiden endog udadbuet, og dens Hjørner er som 

 Regel ikke spidse. Skællene er mindre end Laksens, saa 

 at der i en Række skraat bagud fra Fedtfinnens Bagkant 

 til Sidelinien (det gennemborede Skæl talt med) er fra 

 tretten til nitten, sædvanlig fra femten til atten, Skæl. 

 Sidelinien er fuldstændig. Farven er gennemgaaende ikke 

 saa kraftig som Laksens, men er saa afvekslende hos 

 Ørredens forskellige Former og i disses forskellige Livs- 

 afsnit, at den bedst omtales nedenunder sammen med 

 Ørredens Levevis, hvilket ogsaa gælder Kønsforskellig- 

 hederne. 



Ril — 15;F;G9-14;Brll — 16; Bu7-10; H x 4- 19 + x. 



Fig. 67. Bækørred. (Efter Hein & Winter). 



Ørreden er udbredt over hele Europa ned til Pyre- 

 næerne og Norditalien, findes paa Færøerne og Island, 

 men ikke paa Grønland eller i Amerika; den findes heller 

 ikke paa Spitsbergen eller i Sibirien, men i Mellemasien 

 lever den ned til det nordlige Himalaya, ligesom den findes 

 i Kaukasien og i Algier; tillige lever den ved Kysterne fra 

 det russiske Ishav til det vestlige Frankrig; endelig er den 

 i nyere Tid indført til Australien, Tasmanien, Ny Zeeland 

 og til Bjergegne i Indien samt mulig flere Steder. 



Ørreden optræder ligesom Laksen baade som Vandre- 

 fisk, der gaar fra Havet op i Vandløbene, og som Stand- 

 fisk, der altid lever i Ferskvand. Medens kun Laksens 

 vandrende Form findes hos os, har vi baade Vandreørred 

 („Havørred") og Standørred, og denne sidste endog i to 

 Former, hvoraf den ene („Søørreden") ligesom Standlaksen 

 lever i Søer, hvorfra den trækker op i disses Tilløb, me- 

 dens den anden („Bækørreden") al sin Tid lever i Vand- 

 løbene. Man maa betragte Havørreden som den fuldt 

 udviklede Ørredtype med stærk Vandredrift og Bækørre- 

 den som en hæmmet Form, der ufrivillig har fundet sig 



