156 



[2. Fjeldørred (Sålmo alpinus Linné). 

 (F. A. Smitt: Sålmo umbla: a) S. salvelinus, b) S. alpinus). 



Munden er forholdsvis stor, men ikke saa stor som den 

 foregaaende Arts. Plovskærbenet er baadformet udhulet med 

 en fortil afrundet, tandbærende Plade, der sædvanligbærer 

 en trekantet Spids med Tænder. Farven er yderst veks- 

 lende, men Ryggen er aldrig marmoreret; de nedre Fin- 

 ner er fortil hvidkantede med efterfølgende mørk Farve. 



R 12—15; F; G 11—13; Br 12—15; Bu 9—10; Hx| 

 19 + x. 



Fjeldørreden kan blive godt syv Decimeter lang og 

 naa en Vægt af godt syv Kilogram. Den hører hjemme 

 i de schweiziske, østrigske og bayerske Alpesøer, paa de 

 britiske Øer, i store Dele af Sverige, Norge, Finland og 

 det nordlige Rusland, Nowaja-Semlja, Spitsbergen, Fær- 

 øerne, Island, Grønland og arktisk Amerika. Hos os ud- 

 sattes der i 1901 7.000 Stkr. Yngel (fra Finspong Klække- 

 anstalt i Sverige) i Fure- og Vejlesø, men Forsøget 

 var, som man kunde vente, resultatløst. I 1910 indførtes 

 10.000 Stkr. „Røj"rogn fra Trondhjem til Klækkeanstalten 

 ved Vraa Mølle Dambrug (pr. Arden); Klækningen gav 

 7.000 Stkr. Yngel, af hvilke de 6.000 sattes i Dam; heraf 

 blev der om Efteraaret kun 150 Sættefisk. Der er næppe 

 Grund til at tro, at den nu findes hos os. Hvad der nær- 

 mest skulde friste til at gentage Forsøg paa at indføre 

 den, er, at den væsentlig lever i Søer og mulig ikke behøver 

 rindende Vand til sin Leg; desuden er den en udmærket 

 Sportsfisk, og dens Farver er meget smukke, særlig Han- 

 nernes henimod Legetiden, da Bugen kan være blodrød. 

 I øvrigt optræder Fjeldørreden med meget vekslende 

 Udseende og Levevis, med Havformer og Søformer, og 

 man skelner mellem to Underarter af Fjeldørred: Stor- 

 røding (S. alpinus formå salvelinus Linné) og 

 Smaarøding (S. alpinus sensu stricto Linné), af 

 hvilke den første kan kendes paa, at Bugfinnerne er fæstet 

 bag Midten af Afstanden mellem Snudespidsen og de 

 midterste Halefinnestraalers Spids, medens Bugfinnerne 

 hos Smaarødingen sidder længere fremme. Paa en Maade 

 svarer Forholdet mellem Stor- og Smaarøding til det 

 mellem Laks og Ørred. Hvilken af Rødingformerne det 

 drejede sig om ved Indførselsforsøgene, er ikke oplyst. 

 Fjeldørreden lader sig, hvor Naturforholdene egner sig 

 derfor, særlig hvor Vandet er køligt nok, let opdrætte i 

 Damme; hos os benyttes den som nævnt ikke, og i andre 

 Lande har dens Opdræt vist ogsaa kun ringe Betydning, 

 hvorimod der der klækkes mange Æg af den med Fri- 

 vandsudsætning for Øje.] 



