162 



pladsen mange døde Individer, som alle er fulde af Rogn 

 eller Mælke; disse Fiske synes at være omkomne under 

 Gydningen". I Stubbe Sø døde næsten alle Smeltene 

 omkring Aar 1864, dog mulig paa Grund af smitsom Syg- 

 dom. At Smeltbestanden i en Sø omtrent vil forsvinde, 

 hvis Legen slaar fejl to Aar i Træk, er indlysende, og 

 dette maa let kunne ske, da Legetiden er saa kort. Baade 

 den store og den lille Smeltform findes hos os; Smelten 

 fra Viborg Søerne bliver saaledes næppe stort over ti 

 Centimeter lang, medens den Smelt, der fra Randers Fjord 

 stiger op i Gudenaa, bliver indtil niogtyve Centimeter lang. 



Smeltyngelen lever den første Sommer næsten ude- 

 lukkende af Vandlopper og Dafnier, i det følgende Aar 

 tillige af Bundkrebsdyr som Tanglopper; i nogle Søer 

 skal Hovednæringen være Larven af en Myg (Corethra), 

 medens Brakvandssmelten særlig tager Kaarer (Mysis). 

 De ældre Smelt tager ogsaa Smaafisk og da særlig deres 

 egne Artsfæller. 



Hos os har Smelten kun været Genstand for Fiskeri 

 af nogen Betydning i Ringkjøbing Fjords nordlige Del; i 

 Aarene 1906-1911 opgives der her at være fanget gen- 

 nemsnitlig godt tredive Tusinde Kilogram aarlig, men efter 

 Hvide Sandes Gennemgravning er Fangsten rimeligvis min- 

 dre; Prisen var kun fire Øre pr. Kilogram ; Fiskeriet foregaar 

 her mest med Aaledrivvaad, men en Del tages ogsaa, naar 

 de søger ind til Leg. Hos os anvendes Smelten mest til 

 Agn og undertiden til Ørredfoder. Under Legevandringen 

 tages Masser af Smelt f. Eks. i Seinen, Themsen, Elben 

 og i Målarens Udløb gennem Stockholm; i de nordtyske 

 Haff'er, i finske og russiske Vande fiskes Smelten til 

 Menneskeføde; den paafaldende agurkeagtige Lugt, som 

 Smelten udbreder, og som afholder os fra at spise den 

 (skønt Lugten skal forsvinde ved Ristning eller Stegning), 

 skattes i Rusland som noget særlig fint, og i Faste- 

 tiden gaar Smelten til høje Priser i St. Petersborg. Imid- 

 lertid er Smeltens middelbare Betydning langt større, 

 idet den er udmærket Føde for forskellige Rovfisk, i før- 

 ste Række for Sandarten, men tillige for Gedden og Sø- 

 ørreden; særlig Værd har den, fordi den udnytter Søernes 

 fri Vandmasse, der ellers hos os er næsten fisketom; den 

 unddrager sig dog ikke helt Bundens Nærhed. Rimelig- 

 vis bør den udsættes i de Søer, hvor den nu mangler; 

 den er lidet sejglivet og dør kort efter, at den er kommet 

 op over Vandet; men i Vand kan den forsendes, og Æg- 

 gene skal let kunne skaffes, idet man blot behøver at ud- 

 lægge Granris eller lignende paa Legepladserne. 



Smelten gaar hyppig under Navnet Stint. 



