165 



ægte Ferskvandsfisk, der forekommer i Størstedelen af 

 Europa; den er almindelig i det nordlige Sveriges Elve og 

 Søer, indtil Dalelven, forekommer mere spredt længere 

 mod Syd og mangler helt i det sydligste Sverige; i Norge 

 findes den kun i Østerdalen og Gudbrandsdalen mod Syd 

 og i Finmarken mod Nord; i Finland mangler den kun 

 langt mod Syd, og den findes i den bottniske Bugts nord- 

 lige Ende; i Rusland lever den i det øvre Løb af Floderne 

 til Ishavet, det hvide Hav, Østersøen og til det sorte Hav 

 og Kaspihavet; i Mellemeuropa findes den i Oplandene 

 til Donau, Rhinen, Weser, Elben, Oder, Weichsel og Pre- 

 gel samt i Norditalien, Galizien, det sydlige og østlige 

 Frankrig, det indre Belgien, England og (udsat) i Skot- 

 land. Hos os er dens Forekomst skarpt afgrænset, idet 

 den kun findes i Vandløb til Jyllands Vestkyst fra Stor- 

 aaen og sydefter; den kendes fra Storaaens, Skjern Aas, 

 Varde Aas, Kongeaaens, Sneum Aas og Nips Aas Op- 

 lande. Medens Stallingen i hvert Fald i Sverige ogsaa 

 ofte træffes i Søer, lever den hos os kun i Vandløbene 

 og holder der til i et forholdsvis skarpt afgrænset Stykke, 

 nemlig i det øvre Aaløb, hvor dette har sandet eller ste 

 net Bund og løber med frisk Strøm samt helst, hvor der 

 er dybe „Høl" med overhængende Brinker. Stallingen 

 ynder altsaa lignende Opholdssteder som Ørreden, men 

 selv om den skal kunne findes sammen med denne, er 

 der dog i vore Aaer ofte et bestemt Stalling-Stykke, hvor 

 der Sommeren igennem ikke er Ørred af Betydning; dette 

 Stykke følger umiddelbart nedenfor Bækørredens Tilholds- 

 steder. Stallingens Føde er særlig Vaarfluelarver (Sprok), 

 men i øvrigt alle Slags Smaadyr som Snegle, Insekter, Tang- 

 lopper o. s. v.; dens Mund er lille, og Byttet maa derfor 

 ikke være for stort, men Stallingen optræder dog som 

 Rovfisk ved at tage Smaafisk som Elritser. Som mange 

 andre Fisk holder Stallingen meget af at æde Rogn, og 

 da der i de af den beboede Aastrækninger finder Leg Sted 

 af Laks og stor Ørred, kan Stallingen gøre en Del For- 

 træd, hvis det passer, at den ikke nøjes med at tage de 

 ovenpaa Stenene liggende eller med Strømmen drivende 

 Æg, der alligevel gaar til Grunde, men ogsaa roder op i 

 de tildækkede Legegruber for at finde Rognen frem. 

 Stallingen selv er en Foraarsleger; i Maanederne Marts- 

 Juni søger den sig, uden at vandre bort fra sit sædvanlige 

 Omraade, men snarest paa en rolig Plads indenfor dette, 

 en Legeplads med tre— seks Decimeter Vand og Grus- 

 bund; i denne graver Hunnen en Legegrube, som jævnes 

 efter Gydningen. I Legetiden fortykkes Huden paa Han- 

 nens Ryg og Halesider. Æggene er ravgule, ca. 2,5 mm i 

 Tværmaal, og en Hun indeholder 500—6.000 Stykker. Æg- 



