168 



den lever ogsaa i de dybe norske Fjorde og i Skagerak. 

 I ældre Tid kendtes den næsten kun fra Norges Kyst. 

 Hos os iagttoges den første Gang, da et Eksemplar fand- 

 tes strandet i April 1871 paa Horne Strand ved Blaavands- 

 huk; senere viste det sig, at den lever ude i Skageraks 

 Dybder, hvor den flere Gange blev taget fra Undersø- 

 gelsesskibe paa 130-560 Meters Dybde, og hvor Damp- 

 trawlerne undertiden fanger flere Hundrede Kilogram af 

 den paa een Fisketur; den er ogsaa fundet paa Maarup 

 Strand ved Lønstrup (November 1901) og paa Stranden 

 ved Hirtshals (Februar 1884), og ved Skagen er den flere 

 Gange fanget (Februar 1882,Januar 1894 (yngre), Marts 1912). 

 Fra den svenske Skagerakskyst nævnes kun to Fangster, den 

 ene ud for Dynekilen (19. November 1880, det afbildede 

 Eksemplar), den anden i Koster Fjord (Juni 1907). Legen 

 foregaar rimeligvis i Maanederne Juni — September, men 



Fig. 75. Guldlaks. (Efter F. A. Smitt). 



der er dog fundet Æg i Skagerak i Februar Maaned. Æg- 

 gene er store (c. 3—3,5 mm i Tværmaal); de findes over 

 store Dybder og fortrinsvis i de dybe Vandlag (bathy- 

 pelagisk), medens de er langt sparsommere i de højere 

 Vandlag. Yngelen holder sig ligeledes bathypelagisk. 

 Guldlaksen synes at leve stimevis. Dens Mavesæk er 

 gerne krænget, naar Fisken kommer til Overfladen, men 

 da Guldlaksen gaar paa Krog agnet med Sild eller Blaa- 

 musling, lever den rimeligvis af Smaafisk og hvirvelløse 

 Dyr. Guldlaksen er sædvanlig meget fed, og den skal 

 smage udmærket. Ogsaa den har en ejendommelig, ube- 

 hagelig Lugt. Den er intet Steds Genstand for nogen 

 regelmæssig Fangst af Betydning. De store Skæl bruges 

 undertiden til Pyntenaale og lignende. 



[2. Strømsild (Argentina sphyræna Linné). 



Snudens Længde er lige saa stor som eller større end de 

 store Øjnes vandrette Tværmaal. Grænsen mellem Over- 



