178 



staar af Bunddyr som smaa Muslinger og Snegle, Krebs- 

 dyr (Tanglopper, Dafnier og Muslingekrebs), Insekter og 

 Insektlarver (Myggelarver) samt Fiskerogn og til Tider 

 Fiskeyngel, dels af Smaadyr fra Svævet. Der synes at 

 være en tydelig Forbindelse mellem Gællegitrets Tæthed 

 og Fødens Art, saaledes at de Former, der henter deres 

 Føde fra Svævet, har tæt Gællegitter, medens de mere 

 aabengitrede søger Bundnæring; til de sidste hører vist- 

 nok alle vore Helt. De forskellige Former kan, eftersom 

 de søger deres Føde ved Bunden eller i de frie Vandlag, 

 komme til at spille en meget forskellig Rolle i Søens Stof- 

 skifte, men som nævnt er Formkaraktererne ikke saa faste, 

 at man kan gaa ud fra som givet, at man ved at udsætte 

 Yngel af planktonædende Helt i en Sø virkelig tilfører 

 denne en Fisk, der vil søge Føde i de fri Vandlag. Helt- 

 ens ejendommelige, kraaselignende Maveafsnit er tidligere 

 omtalt (I Side 27). Som Regel falder Legen i November - 

 December Maaneder. Havhelten søger op i Aaernes nedre 

 Løb for at lege, og i Søerne gaar Helten ind til Bredden paa 

 een eller to Meters Dybde eller op i Tilløbene. Dog er 

 heller ikke disse Regler uden Undtagelser. Der er Helt- 

 stammer, der leger tidligere (Oktober), og andre, der leger 

 senere (Januar, Februar eller endog Marts), og i de dybe 

 Søer kan Legen foregaa paa indtil et halvt Hundrede Me- 

 ters Dybde, ja, der er Helt, som leger i Overfladen over 

 Dybet, og hvis Æg synker til Bunds; i selv samme Sø 

 kan der være — i det Ydre ens — Heltstammer, der har hver 

 sin Legetid. Saa uregelmæssige er Legeforholdene i vore 

 Nabolande, og de er næppe stort regelmæssigere hos os, 

 men Heltens Levevis hos os er næsten ikke undersøgt. 

 Disse „biologiske Former", det vil sige Former, der har 

 helt forskellig Levevis: forskellig Føde og Opholdssted, 

 forskellig Legetid, Legemaade o. s. v., er ofte næsten ikke 

 til at adskille i det Ydre og er jo heller ikke mere fjer- 

 nede fra hinanden, end at den ene Form kan slaa over i 

 den anden; rimeligvis overværer vi her et Afsnit af Arts- 

 dannelse indenfor Slægten — Heltlingen er allerede bleven 

 en fast og velkendetegnet Art, og af det øvrige Kaos vil 

 der antagelig engang i en fjern Fremtid fremgaa andre 

 faste Arter. 



Heltens Æg er ret store (1,7—3 mm i Tværmaal), orange- 

 eller voksgule og stærkt klæbende; efter Gydningen rindes 

 de fastklistrede til Sandskorn, Sten eller Planter (Krans- 

 naal). Hunfisken indeholder en halv Snes Tusinde Æg 

 eller mere for hvert Kilo, den selv vejer. Der er intet i 

 Vejen for at foretage kunstig Befrugtning af Æggene og 

 klække dem, men de maa hindres i at klistre sammen, 

 hvilket sædvanlig gøres ved at klække dem i en høj og 



