204 



de anbringes svævende i lodret Stilling lige under Vand- 

 skorpen eller i nogen Dybde; Garnene er fastgjort til hin- 

 anden i en lang „Lænke", hvis ene Ende er bundet til 

 Baaden, der driver med Garnene Natten igennem; bedst 

 fiskes der i lidt uroligt Vejr, da Silden kan se Garnene i 

 lyse, stille Nætter og særlig, naar der er Morild, der kan 

 faa Garnet til at staa som en Ildvæg ned i Vandet. Driv- 

 garnsfiskeriet har flere mærkelige Navne, af hvilke skal 

 nævnes det bornholmske „at vrage Sild", „ligge paa Vrag"*). 

 I de sidste Aar trawles der Sild i Skagerak og Vesterhavet 

 med særlige Sildetrawl, som bruges i alle Dybder. I norske 

 og islandske Fjorde indespærrer („stænger") man jævnlig 

 Sildestimerne med mægtige Garnvægge og kan derved 

 gøre kolossale Fangster; der kan stænges i tusindvis af 

 Tønder, ja engang toges tredive Tusinde Tønder Sild i eet 

 Stæng. Naar det drejer sig om store Fangster, skal Silden 

 helst saltes, men man maa da lade den gaa indespærret, 

 indtil den har tømt sin Tarmkanal; indeholdt denne „Svart- 

 aat", skal Silden overhovedet ikke være egnet til Saltning. I 

 Legetiden er Sildens Tarmkanal dog oftest tom. Silden taa- 

 ler meget daarligt Beskadigelser, og de Sild, der fanges i 

 Hildingsgarn, er oftest døde, inden Garnene tages op; men 

 selv fuldstændig ubeskadigede Sild dør efter et kort Op- 

 hold i Luften — alt efter Luftens Varme og Fugtigheds- 

 grad i Løbet af et Par Minutter eller højst en Snes (Ord- 

 sproget: „Saa død som en Sild"). Da Silden ikke er særlig 

 holdbar, og da den fiskes i saa store Mængder ad Gangen, 

 maa man tilberede den, saa at den kan opbevares kortere 

 eller længere Tid. Allerede fra meget gammel Tid har 

 man saltet Silden eller tørret den i Røg; men medens 

 man oprindelig „rundsaltede" den, opfandt Hollænderen 

 Willem Benkelzoon (død 1397) at tage Gæller og Indvolde 

 ud af Silden, og nu „ganes" eller „gælles" Silden næsten 

 altid, før den saltes eller røges. Den større eller mindre 

 Godhed til Saltning beror mest paa Sildens Fedme; unge 

 Sild, hvis Kønsorganer er uudviklede, er bedst (Matjes). 

 Medens Nedsaltning særlig foregaar, hvor de meget store 

 Fiskerier finder Sted, sælges de fleste af de danske Sild 

 ferske, eller de røges; de duer ikke til Saltning, da de ikke er 

 tilstrækkelig fede. Saaledes ligger derved de bornholmske 

 Fiskerlejer talrige, smaa Røgerier, hvor Silden hænges op 

 i Røg af Elletræ; man klarer herved de lidt vanskelige 

 Afsætningsforhold. Ogsaa mange andre Steder i Landet 

 har vi Røgerier, men hvor Transportforholdene er gode, 

 sendes mærkelig nok en Mængde af de i vore Farvande 



*) Ordet har flere Betydninger. I 1811 paabødes offentlig Vragning 

 (Eftersyn) af saltet Sild, bestemt til Udførsel fra Limfjorden. 



